П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/25896/21	
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Турецької І. О.,
суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Найди Дмитра Івановича на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року про повернення без розгляду позову ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення
третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеська обласна прокуратура, в особі Приморської окружної прокуратури м. Одеси

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року адвокат Найда Д. І., представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом в якому просив:

-          визнати протиправним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 » від 09.12.2021 року №565;
-          визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38.

В обґрунтування позовних вимог адвокат зазначив, що його довіритель є власником квартири   АДРЕСА_2 і яка придбавалася ним для проведення реконструкції під нежитлові приміщення.
Як пояснив адвокат, для проведення реконструкції згаданої квартири  та переведення її в нежитлові приміщення офісу ОСОБА_1   замовив та отримав:
містобудівний розрахунок «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 під офіс з влаштуванням консольної вітрини і вхідного вузла, без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 », виготовлений ФОП ОСОБА_2 ;
містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 , без зміни зовнішніх геометричних розмірів  фундаментів у плані, з внутрішнім переплануванням, з улаштуванням вітрини консольного типу та фасадного вхідного вузла з вітрини з боку АДРЕСА_6, з пристосуванням приміщень квартири під нежитлові приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_1 », видані Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради 24.07.2020 за №0107/261.
За результатами проведення реконструкції даної квартири, відповідно до проектної документації та приписів містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, виданих Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради, площа об`єкта має складати 74,7 кв.м.
Також, як зазначив адвокат, його довіритель отримав:

технічний висновок про стан несучих стін та огороджувальних конструкцій  і можливості реконструкції квартири АДРЕСА_4 ,   виготовлений ФОП ОСОБА_3 та експертом ОСОБА_4 ;

робочий проект «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 , без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані, з внутрішнім переплануванням, з улаштуванням вітрини консольного типу та фасадного вхідного вузла з вітрини, з боку вулиці Тінистої з пристосуванням приміщень квартири під нежитлові приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений ФОП ОСОБА_2 ;

розрахунок класу наслідків (відповідальності) об`єкта «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 ,  під офіс, із влаштуванням консольної вітрини  і вхідного вузла без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 », виготовлений ФОП ОСОБА_2 ;
експертний звіт (позитивний) щодо розгляду проектної документації на будівництво в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва за робочим проектом «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 , без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані, з внутрішнім переплануванням, з улаштуванням вітрини консольного типу та фасадного вхідного вузла з вітрини з боку вулиці Тінистої з пристосуванням приміщень квартири під нежитлові приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_1 », виготовлений ТОВ «Перша приватна експертиза».
Далі, як пояснює адвокат Найда Д.І., його довіритель 25.05.2021 через електронний кабінет користування Єдиного державного веб - порталу електронних послуг «Портал Дія»  подав повідомлення про початок виконання будівельних робіт за №ОД051210525496 з реконструкції квартири АДРЕСА_3  без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані, з внутрішнім переплануванням, з улаштуванням вітрини консольного типу та фасадного вхідного вузла з вітрини з боку вулиці Тінистої з пристосуванням приміщень квартири під нежитлові приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_5 .
Представник позивача наголошує, що після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції належної йому квартири АДРЕСА_4 Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради (далі - УДАБК Одеської міської ради)  та інші комунальні установи почали створювати його довірителю перешкоди для реалізації проекту щодо реконструкції належної йому на праві власності квартири.
Так, 10.12.2021 працівники комунальної установи «Муніципальна варта» демонтували та знесли тимчасову огорожу, яку він встановив на підставі дозволу Департаменту благоустрою Одеської міської ради від 12.11.2021 №2761 та споруджену конструкцію, яка є невід`ємною частиною квартири та була зведена на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт за №ОД051210525496 та відповідно до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва від 24.07.2020 за №0107/261.
Як зазначає представник позивача, наведені дії щодо демонтажу проведені на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 » від 09.12.2021 року №565.
До того ж, на думку представника, спірне розпорядження основується на рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38  та Порядку організації заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів,  споруд та елементів на території міста Одеси (далі - Порядок), що є додатком до цього рішення.
За аналізом вказаного Порядку, адвокат Найда Д.І. робить висновок, що виявлення, (встановлення) факту незаконного розміщення об`єкта, споруди або елемента може бути здійснено будь - якою особою без з`ясування наявності у їх володільця документів, на власний розсуд.
За таких підстав, адвокат наголошує, що наведене рішення виконавчого комітету Одеської міської ради не відповідає статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до приписів якої, демонтаж об`єктів самочинного будівництва відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками розгляду відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.
Резюмуючи викладене, адвокат заявляє, що телеологічний аналіз норм Конституції України свідчить, що поділ влади є основним засобом та неодмінною умовою запобігання концентрації влади, а отже інструментом проти зловживань нею задля адекватної реалізації прав і свобод людини і громадянина. 

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 позов ОСОБА_1 був залишений без руху.
Підставами для цього суд зазначив відсутність обґрунтування щодо розгляду в одному провадженні вимог про оскарження акта індивідуальної дії та нормативно-правового акта органу місцевого самоврядування.
На думку суду першої інстанції, за правилами частини першої  статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги
Понад те, суд першої інстанції звернув увагу, на статтю 264 КАС України, яка  закріплює особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень. 
Також, в якості недоліку позову, суд зазначив про відсутність доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Зокрема, суд зазначив про відсутність технічної документації на яку позивач посилається в позові, на відсутність копій документів, які посвідчують  його особу та місце  реєстрації (копія паспорта, посвідчення тощо) та РНОКПП.
Окрім того, суд звернув увагу, що копії оскаржуваних рішень Приморської  райадміністрації та виконкому Одеської міськради, засвідчені адвокатом в порушенні вимог  статті  94 КАС, яка дозволяє засвідчувати документ у разі знаходження в особи його оригіналу.
29.12.2021 адвокат Найда Д.І. звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів, де просив витребувати  у Приморської райадміністрації засвідчену копію розпорядження  «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 » від 09.12.2021 року №565 а у виконкому Одеської міськради рішення «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38. Також адвокат прохав витребувати від відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області засвідчену копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.12.2021, складеного за адресою: АДРЕСА_1 .

29.12.2021 Одеський окружний адміністративний суд прийняв ухвалу про залишення заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення доказів без руху у зв`язку з   невідповідністю її вимогам  статті 116 КАС України, а саме відсутність обставин, які б свідчили про те, що надання доказів, які зазначені в заяві, може стати згодом неможливим або ускладненим. 
Суд зауважив про відсутність доводів позивача чому ним використовується інститут забезпечення доказів, замість інституту витребування доказів, шляхом надання належним чином засвідчених копій документів.

29.12.2021 адвокат Найда Д.І., виконуючи ухвалу суду про залишення позову без розгляду,  надав суду першої інстанції виправлений позов та копії документів, на які є посилання в позові. При цьому, адвокат зазначив про наявність у нього оригіналів документів, які він засвідчив та про знаходження оригіналів оскаржуваних рішень у відповідачів.
Обґрунтовуючи доцільність розгляду в одному провадженні вимог про оскарження як індивідуального акта так і нормативно - правового,  адвокат зазначив про їх пов`язаність між собою. Так, на думку адвоката, розпорядження Приморської  райадміністрації від 09.12.2021 №565 є похідним від рішення виконкому Одеської міськради від 10.12.2020 №38, адже прийнято на його підставі. Понад те, як стверджував адвокат,  обставини протиправності наведених документів підтверджуються одними й тими ж самими доказами.
Також, в якості аргументу, представник позивача указує на наявність у нього права оскаржити спірне рішення виконкому Одеської міськради, оскільки воно застосовано щодо нього та на те, що стаття 264  КАС України не встановлює для позивача будь - яких окремих вимог, що передбачені статтями 160,161 КАС України, а лише обтяжує додатковими обов`язками відповідача - суб`єкта владних повноважень.  

31.12.2021 адвокат Найда Д.І. надав заяву про усунення недоліків заяви про забезпечення доказів, зазначивши, зокрема, про наявність в матеріалах справи електронної копії доказу, а саме рішення виконкому Одеської міськради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 №38 та про наявність копій розпорядження Приморської  райадміністрації «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, за адресою: АДРЕСА_1 » від 09.12.2021 року №565.

04.01.2022 Одеський окружний адміністративний суд прийняв ухвалу про продовження строку на усунення ОСОБА_1 недоліків позову.
Не погодившись  з обґрунтуванням адвоката Найди  Д.І. про можливість розгляду в одному провадження заявлених вимог, суд першої інстанції, покликаючись на статтю 12 КАС України  зазначив, що вимога про визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії може бути розглянута в порядку спрощеного провадження, а вимога про визнання протиправним та нечинним нормативно - правового акта, виключно за   правилами загального позовного провадження.
Наведене, на думку суду першої інстанції, виключає можливість об`єднання заявлених вимог.
Далі, суд зауважив про невиконання позивачем статті 161 КАС України, а саме ненадання належним чином засвідчених копій оскаржуваних рішень. 
Суд заявив, що позивач, зазначаючи, що оригінали оскаржуваних рішень знаходяться у відповідачів, не надає пояснення з приводу звернення до даних суб`єктів для їх отримання, а також роз`яснив приписи частини1 статті 80 КАС України про право подати клопотання про витребування доказів судом. 

Виконуючи вимоги вказаної ухвали, представник позивача наголосив, що оскарження в одному позові нормативно - правового акта та акта індивідуальної дії,  не надає підстави для суду, відповідно до адміністративного  процесуального  законодавства, для залишення такого позову без руху. На  його думку, суд, відповідно до частини 6 статті 172 КАС України, з власної ініціативи може роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Щодо ненадання належним чином засвідчених копій оскаржуваних рішень, адвокат зазначив, що неодноразово наголошував про те, що оригінали цих документів знаходяться в розпорядження суб`єктів владних повноважень, а тому в нього є складнощі щодо їх отримання.
На його думку, суд, залишаючи позов його довірителя без руху,  проявляє надмірний формалізм та перешкоджає доступу до суду

17.01.2022 ухвалою Одеського окружного адміністративного суду заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів, відповідно до статті 114 КАС України, була повернута заявнику. Обґрунтуванням такого рішення слугувало те, що позивач не навів аргументів, які ризики чи загрози існують з приводу того, що докази з часом можуть бути втрачені.

17.01.2022 ухвалою Одеського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 до Приморської райадміністрації та виконкому Одеської міськради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та нечинним акта органу місцевого самоврядування був повернутий йому без розгляду.
Дане рішення суду обґрунтовано наявністю різних процедур для оскарження нормативно-правових актів органу місцевого самоврядування та актів індивідуальної дії, що виключає їх розгляд в одному провадженні.
Дали, аргументацією рішення було невиконання позивачем частини 4 статті 161 КАС України, де встановлений обов`язок додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
До того ж, як зауважив суд першої інстанції, позивач не зазначив, які заходи він вжив для отримання доказів самостійно та (або) причини неможливості такого отримання.

В апеляційній скарзі адвокат Найда Д.І., вважаючи ухвалу суду першої інстанції про повернення позову без розгляду незаконною та необґрунтованою, в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нову про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Для скасування наведеного процесуального рішення представник позивача зазначив такі підстави.

По - перше, покликаючись на частину 1 статті 21 КАС України він зазначає, про право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. 
Далі, на думку адвоката, частина 6 статті  21 та частина 4 статті 172 КАС України  не  допускають об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, а частина 5 вказаної статті не допускає об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Резюмуючи викладене, адвокат робить висновок, що він не порушив наведені процесуальні норми, адже заявлені вимоги  підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та територіально підсудні Одеському окружному адміністративному суду.

По - друге, представник позивача заявляє про право суду з власної ініціативи роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Тобто, на його переконання, якщо суд дійшов висновку про неможливість розгляду в одному провадженні позовних вимог, пов`язаних з оскарженням нормативно - правового акта та акта індивідуальної дії, у нього наявне право роз`єднати  заявлені вимоги, а не приймати рішення про повернення позову.
Не погоджуючись з доводом суду першої інстанції, що позов в частині визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії повинен розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, а інша його частина, яка стосується оскарження нормативно - правового акта в загальному позовному провадженні,  представник позивача зазначив про відсутність, на законодавчому рівні, обов`язку суду розглядати справу про оскарження акта індивідуальної дії тільки в порядку спрощеного позовного провадження.

По - трете, адвокат указує на порушення судом першої інстанції приписів частини 5 статті 77 КАС України, відповідно до яких суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Окрім того, за його поясненнями, він виконав вимоги частини 7 статті 161 КАС України, заявивши клопотання про витребування у суб`єктів владних повноважень рішень, які є предметом оскарження, але суд першої інстанції безпідставно, з формальних підстав її повернув.
Керуючись частиною 2 статті 77 КАС України, яка встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, адвокат наголошує, що позиція суду першої інстанції про перекладання такого обов`язку на нього, свідчить про перешкоджання доступу до правосуддя та  про нехтування  завданням адміністративного судочинства.

По - четверте, покликаючись на практику Європейського суду з прав людини та на постанову Верховного Суду від 18.12.2018 у справі№761/5894/17, адвокат указує на неприпустимість надмірного формалізму та недопущення порушення права  доступу до правосуддя.

Відповідачі та третя особа не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини2 статті 312 КАС України   апеляційна скарга на ухвали суду першої інстанції про повернення позову, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, а також перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Із викладених вище фактичних обставин справи випливає, що підставою для повернення судом першої інстанції  позову ОСОБА_1 являлося:
-          заявлення в одному провадженні вимог про оскарження акта індивідуальної дії та нормативно - правового акта;
-          невиконання обов`язку додати до позову всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме оригінали оскаржуваних рішень та не зазначення обставин про вжиття заходів для їх отримання.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке. 

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
За приписами частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пункт 1 частини 1 статті 19 КАС України унормовує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, що встановлена статтею 20 КАС України, спори фізичних осіб  із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) підсудні окружному адміністративному суду.
За правилами частини 1 статті 172 КАС, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. При цьому частиною 5 цієї статті встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
За частиною 6 статті 172 КАС суд вправі за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Отже, визначальною умовою для  роз`єднання  позовних вимог є та обставина, що таке  роз`єднання  сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів адміністративного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Проте таке  роз`єднання  можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.
Указаному кореспондує припис абзацу другого частини шостої статті 172 КАС, згідно з яким розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про  роз`єднання  позовних вимог.
З огляду на викладене, виходячи з системного аналізу правових норм можна дійти висновку, що суд першої інстанції, вважаючи  недоцільним розглядати в одному проваджені вимоги позивача щодо оскарження, різних по статусу, рішень суб`єкта владних повноважень повинен був роз`єднати заявлені вимоги, а не відмовляти в розгляді справи.

Переходячи до висновків суду першої інстанції про невиконання позивачем статті 161 КАС України, а саме ненадання належним чином засвідчених копій оскаржуваних рішень, колегія суддів встановила таке.
Позивач, звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів, керуючись статтями  114 та 115 КАС України, просив витребувати від суб`єктів владних повноважень належним чином засвідчені копії рішень, які є предметом оскарження.
Слід погодитися з судом першої інстанції з тим, що забезпечення доказів можливо, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Водночас, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції повинен був врахувати, що зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує його до активної ролі у судовому засіданні, а створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин  справи  (частина 4 статті 9 КАС України).
Отже, навіть якщо позивач обрав невірний спосіб  для подання до суду належних та допустимих доказів, суд повинен здійснити процесуальні дії для їх витребування з метою забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення справи.
Є важливим зазначити, що в рішенні від 04.12.2019 у справі №917/1739 Велика Палата Верховного Суду  підкреслила, що суд, з`ясувавши при розгляді  справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Отже,  саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду  справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.  Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати  Верховного Суду  від 25 червня 2019 року у  справі  №924/1473/15 (провадження №12-15гс19).  

Є, обґрунтованими, на думку суду апеляційної інстанції доводи скаржника  про  допущення судом першої інстанції надмірного формалізму, адже суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про  наявність підстав для задоволення апеляції та скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позову.
Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції, зокрема, ухвали про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд суду першої інстанції.
За приписами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, в тому числі порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як вважає колегія суддів, допущені судом першої інстанції  норми процесуального права,  призвели до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного перегляду, розподіл судових витрат не проводиться, оскільки спір не вирішувався по суті спору.

Керуючись статтями: 308, 312, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Найди Дмитра Івановича - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року про повернення позову без розгляду - скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеська обласна прокуратура, в особі Приморської окружної прокуратури м. Одеси, направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                            І. О. Турецька

                     суддя                                                            Л. В. Стас

                     суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 08.06.2022.