Постанова
Іменем  України 
 
18 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 214/6520/17
провадження № 61-17919св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
за первісним позовом:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради,
 
за зустрічним позовом:
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Забуранна (Логонюк) Анастасія Анатоліївна,
 
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року в складі судді Євтушенка О. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У листопаді 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , у якому просила усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 із житлового приміщення, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення, зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
На обґрунтування позову зазначала, що їй та дочці ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 , який є її колишнім чоловіком, не є співвласником квартири, оскільки належну йому 1/3 частину вказаної нерухомості 22 липня 2009 року відчужив на користь ОСОБА_1 . Протягом тривалого часу ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, тим самим створює умови, які унеможливлюють співжиття з ним в спірній квартирі. На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2010 року вона разом з дочкою ОСОБА_3 вселилась до спірної квартири 27 вересня 2011 року, однак ОСОБА_2 висловлює погрози на її адресу, порушує її права як власника житла, псує майно, яке знаходиться у квартирі, не оплачує комунальні послуги. На сьогодні квартира потребує ремонту, в ній відсутні електро- та газопостачання, однак відновити їх, привести квартиру в належний стан та проживати в ній позивач не може з огляду на те, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди.
З огляду на наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним свідоцтво про придбання майна від 22 липня 2009 року, посвідчене приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Логонюк А. А., про перехід 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_2 , у власність ОСОБА_1 .
Зустрічний позов мотивований тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_1 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 
20 березня 1995 року він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приватизував квартиру АДРЕСА_2 , яка раніше була надана у користування його батьків.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 1995 року на користь ОСОБА_1 з нього було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 .
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року задоволено подання державної виконавчої служби про визначення частки у майні та визнано ОСОБА_2 власником 1/3 частки квартири.
Свідоцтвом про придбання майна від 22 липня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Логонюк А. А., 1/3 частка спірної квартири, яка йому належала, перейшла у власність ОСОБА_1 .
Він не знав про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дочки, оскільки завжди надавав допомогу на її утримання та не отримував жодних повідомлень державної виконавчої служби. Про те, що 1/3 частина спірного житла, яка була його власністю, належить дочці ОСОБА_1 , він дізнався у 2020 році з листа державної виконавчої служби.
Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просив його зустрічний позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користування квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення з вказаного приміщення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з дотримання балансу між захистом права власності позивача, з якою після розірвання шлюбу залишилася проживати спільна з відповідачем дочка, та захистом права відповідача як колишнього члена її сім`ї на користування квартирою, якою останній безперешкодно користувався більше 11 років, не здійснюючи витрат на її утримання, та дійшов висновку, що відповідач є працездатною особою, здатною набути право на окреме житло, тому наявні підстави для його виселення зі спірного житла без надання іншого житлового приміщення.
Зустрічний позов задоволенню не підлягає з огляду на недоведеність позовних вимог.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року в частині задоволення вимог за первісним позовом скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 вселився у  спірне житло як член сім`ї колишнього наймача, більше 36 років проживає у ньому, утримував квартиру разом з ОСОБА_1 під час перебування з нею у зареєстрованому шлюбі. У ОСОБА_2 відсутнє інше житло, разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 забезпечені іншим житлом за адресою: АДРЕСА_3 .
Правильними є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову з огляду на його недоведеність.
Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 470 грн.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що в результаті апеляційного перегляду справи було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 470 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині вирішення зустрічного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги зазначав про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Вказував, що він завжди надавав відповідачу допомогу в утриманні дочки. Державна виконавча служба здійснила втручання в його право власності на житло та знищила всі докази того, що таке втручання було здійснено в передбаченому законом порядку. Він не був повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження, тому свідоцтво про право власності на 1/3 частину спірної квартири, видане на ім`я ОСОБА_3 , підлягає визнанню недійсним у зв`язку з порушенням процедури виконання судового рішення. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.
04 квітня 2022 року справа № 214/6520/17 надійшла до Верховного Суду.
Судові рішення в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 в касаційному порядку не оскаржувалися та в силу вимог статті 400 ЦПК України не переглядаються.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 20 березня 1995 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приватизували квартиру АДРЕСА_2 , яка раніше була надана у користування сім`ї батьків ОСОБА_2 .
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 1995 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 .
У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 рішення про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №12-407. 
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року задоволено подання державної виконавчої служби у Саксаганському району м. Кривого Рогу та визначено частку майна боржника ОСОБА_2 , яким він володіє спільно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як частку в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до повідомлень ТОВ «Мультисервіс», які надсилались на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , державної виконавчої служби у Саксаганському району м. Кривого Рогу 22 березня 2007 року та 11 травня 2007 року, 05 квітня 2007 року та 24 травня 2007 року було призначено проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, належного ОСОБА_2 - 1/3 частини спірної квартири, які не відбулися у зв'язку з відсутністю заявок покупців.
Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Свистун П. О. від 11 червня 2007 року передано ОСОБА_1 в рахунок часткового погашення боргу по аліментам майно, яке перебуває у власності ОСОБА_2  - 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до свідоцтва про придбання майна від 22 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Логонюк А. А. на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, ОСОБА_1 належить право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , яке передано ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу по аліментам на суму 18 623 грн, та раніше належало ОСОБА_2 на підставі  свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20 березня 1995 року.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статей 10, 48 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу та зазначеного в частині восьмій статті 55 цього Закону, здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між державною виконавчої службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.
Якщо стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, то він зобов`язаний у 15-денний строк з дня повідомлення державного виконавця про виявлення бажання залишити за собою непродане майно, внести на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю непроданого майна та сумою коштів, які підлягають стягненню на його користь, якщо вартість непроданого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. З перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов`язані з проведенням виконавчих дій, стягується виконавчий збір, а залишок коштів повертається боржнику. Майно передається стягувачу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державним виконавцем складається акт. Постанова і акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.
З огляду на зазначене, процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що ОСОБА_1 у встановленому статтею 61 Законом України «Про виконавче провадження» набула право власності на 1/3 частину спірної квартири в ході примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 за допомогою належних і допустимих доказів не довів наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про придбання майна від 22 липня 2009 року, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Оскаржувані судові рішення в оскарженій частині відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в оскарженій частині залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко