Справа № 459/1252/21                                Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М.В. 
Провадження № 22-ц/811/4292/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 69

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2022 рокуЛьвівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,
без участі сторін,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 24.11.2018 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у них є дочка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, їхні характери не співпадають, почуття любові та поваги один до одного втрачено, мають різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Спільне господарство ними не ведеться з січня 2021 року, вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують та поновлювати сімейні відносини не бажають. За таких обставин, оскільки їх подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам дитини, просить розірвати шлюб.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 листопада 2021 року позов задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: с. Домашів, Сокальського району Львівської області) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), що зареєстрований 24.11.2018 року Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 304– розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 у користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: с. Домашів, Сокальського району Львівської області) 908 грн. судового збору.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованив. Також вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чи розірвання шлюбу відповідає інтересам їх дитини. Звертає увагу, що судом надавався строк на примирення, однак такий був недостатнім. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення суду.
03 березня 2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Стверджує, що примирення є неможливе, вони не підтримують жодних стосунків.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14 квітня 2022 року, є дата складення повного судового рішення – 27 квітня 2022 року.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим наявні підстави для розірвання шлюбу.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2018 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданим Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с. 17).
Сторони є батьками неповнолітньої дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не підтримують подружніх стосунків, не пов`язані спільним побутом, спільне життя у них не склалося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка повторно просила відкласти розгляд справи у зв`язку із хворобою, однак не долучила жодних доказів, які б це підтверджували даний факт. Крім того, як зазначив позивач примирення між сторонами не відбулося, у них відсутнє взаєморозуміння. 
Тому, суд вважає, що повторно подана відповідачкою заява про відкладення розгляду справ без підтвердження належними доказами, є зловживання нею своїми процесуальними правами. Відповідачці надавався строк для подачі відзиву, проте, остання не скористалася таким правом.
Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. 
В даному ж випадку ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено, що збереження шлюбу можливе і його збереження не буде суперечити інтересам позивача чи відповідача.
Оскільки, як зазначив позивач по справі – ОСОБА_2 в своїй позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу, спільне життя з відповідачкою не склалося, збереження шлюбу є неможливим, відсутні підстави вважати, що збереження шлюбу відповідає інтересам позивача.
У зв`язку з тим, що позивач не бажає проживати в шлюбі з відповідачкою, а збереження шлюбу суперечить його інтересам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. 
Слід звернути увагу, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З моменту звернення позивача з даним позовом до моменту постановлення даного судового рішення пройшло достатньо часу, сторони мали достатньо часу для примирення, а позивач вправі був скористатися своїм правом відмовитися від позову, однак такого не відбулося, сторони не примирилися.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 листопада 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2022 року.

       Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

       Н.П. Крайник