ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року 
м. Київ

справа № 640/20614/20
адміністративне провадження № К/9901/18516/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу                           за позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року (головуюча суддя - Бояринцева М.А.), постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року (головуючого судді- Костюк Л.О., суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.)

І. СУТЬ СПОРУ 
1.          У вересні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 (далі - позивач, приватний виконавець, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Міністерство), Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі - Комісія), в якому просила:
-визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, які полягають у внесенні 16 липня 2020 року до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання №2597/20.5.1/32-20 від 16 липня 2020 року щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 ;
-визнати протиправним та скасувати оформлене протоколом № 36 від 12 серпня 2020 року рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення її діяльності строком на три місяці;

-визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2219/7 від 21 серпня 2020 року «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення».
2.          В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала про порушення Комісією порядку розгляду подання, а саме статті 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», оскільки скарга учасника виконавчого провадження була предметом розгляду Дніпровським районним судом міста Києва. Також позивачка вказує на необґрунтованість висновків відповідачів щодо наявності в її діях дисциплінарного проступку.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3.           ОСОБА_1 на підставі свідоцтва № 0160 від 19 лютого 2018 року здійснює діяльність приватного виконавця.
4.          08 травня 2020 року до Міністра юстиції України Малюски Д.Л. звернулася ОСОБА_2 із заявою щодо ініціювання перевірки на предмет дотримання вимог законодавства України приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 під час здійснення приватним виконавцем професійної діяльності при примусовому виконанні виконавчого листа № 2604/24484/12, виданого 07 жовтня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1 214 000 грн та 1 214 грн судового збору.
5.          На підставі доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 травня 2020 року № 1239/20.5.1/-20 Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця.
6.          За результатами проведеної перевірки Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) складена довідка від 19 червня 2020 року, якою виявлено порушення вимог пункту 3 частини другої статті 18, частини першої статті 28, частини одинадцятої статті 31, частини другої статті 39 та статті 55 Закону України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі- Закон № 1403-VIII), пункту 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N512/5 (далі - Інструкція).
7.          16 липня 2020 року Міністерством внесено Дисциплінарній комісії приватних виконавців подання № 2597/20.5.1/32-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 внаслідок вчинення приватним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження № 58308342 наступних порушень:
-пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII щодо здійснення діяльності приватного виконавця з дотриманням принципів законності;
-пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 1403-VIII щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності;
-пункту 3 частини другої статті 18 Закону № 1403-VIII щодо розгляду звернення боржника;
-частини першої статті 28 Закону № 1403-VIII щодо доведення до відома боржника постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ;
-частини другої статті 39 Закону № 1403-VIII щодо строків винесення постанови про закінчення виконавчого провадження;
-статті 55 Закону № 1403-VIII щодо накладення арешту на майно боржника, на яке не може бути звернено стягнення;
-частини одинадцятої статті 31 Закону № 1403-VIII щодо стягнення з боржника додаткових витрат виконавчого провадження;
-пункту 22 розділу ІІІ Інструкції щодо зазначення в постанові про закінчення виконавчого провадження розміру авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу.
8.          12 серпня 2020 року на засіданні Комісії розглянуто подання Міністерства юстиції України та вирішено задовольнити подання Міністерства про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення її діяльності строком на 3 місяці (протокол № 36).
9.          21 серпня 2020 року Міністерством прийнято наказ № 2219/7 про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, яким уведено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 серпня 2020 року, оформлено протоколом № 36, та зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого строком на три місяці.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10.          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2001 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково.
10.1.          Визнано протиправним та скасовано оформлене протоколом № 36 від 12 серпня 2020 року рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення її діяльності строком на три місяці.
10.2.           Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №2219/7 від 21 серпня 2020 року «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення».
10.3.           В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
11.          Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав про порушення процедури притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, а саме статті 40 Закону N 1403-VIII та пункту 24 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців. Суди наголосили, що розгляд скарги ОСОБА_2 підлягав відкладенню до набрання законної сили судовим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/10931/20.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
12.          Не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Міністерство звернулось із скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення, прийнявши нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
13.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
14.          У касаційній скарзі Міністерство вказало про незастосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №815/2503/16 щодо порядку надання оцінки процедурним порушенням суб`єкта владних повноважень.
15.          Представник Міністерства наголосив, що скасувати акт адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
16.          Приватним виконавцем подано відзив на касаційну скаргу, в якому позивачка просила оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.
17.          У відзиві ОСОБА_1 звернула увагу, що наведені Міністерством в касаційній скарзі постанови Верховного Суду на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, ухвалені за інших правовідносин, відмінного правового регулювання та різних фактичних обставин справ, установлених судами, а доводи касаційної скарги щодо неврахування судами зазначених постанов зводяться до незгоди із наданою судом правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими обставинами, що є неналежним обґрунтуванням наведеної скаржником підстави касаційного оскарження судового рішення.
18.          На відзив приватного виконавця представник Міністерства подав додаткові пояснення. На думку представника відповідача, наявність підстав для касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій у цій справі встановлено ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року про відкриття касаційного провадження.
V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
19.          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року N 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
21.          Статтею 17 Закону N1403-VIII встановлено, що Міністерство юстиції України формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення та ін.
22.          Згідно із частиною першою статті 34 Закону N1403-VIII контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
23.          Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 34 Закону N1403-VIII позапланові перевірки проводяться на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
24.          Частинами четвертою, п`ятою, шостою, сьомою статті 34 Закону N1403-VIII визначено, що під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

За місцем проведення перевірки поділяються на виїзні та невиїзні.

У разі проведення позапланової невиїзної перевірки Міністерство юстиції України надсилає приватному виконавцю письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений у запиті строк, який має бути достатнім для підготовки відповіді та копій документів, але не менше 10 календарних днів, приватний виконавець надає Міністерству юстиції України вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
25.          Відповідно до частини першої статті 39 Закону N1403-VIII дисциплінарна комісія утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.
Дисциплінарна комісія: розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України; приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (частина шоста статті 39 Закону N1403-VIII).
26.          Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 39 Закону N1403-VIII рішення Дисциплінарної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів комісії, шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії.
У разі рівного розподілу голосів рішення вважається неприйнятим.
Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії.
27.          Статтею 40 Закону N1403-VIII визначено порядок розгляду питань про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
У разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги.
У такому разі перебіг строку, передбаченого частиною першою цієї статті, зупиняється до набрання судовим рішенням законної сили.
Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності:
1) зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності;
2) має право запросити на засідання учасника виконавчого провадження, скарга якого стала підставою для перевірки діяльності приватного виконавця та внесення подання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності, для надання додаткових пояснень по суті скарги;
3) має право запросити на засідання та заслухати думку представників органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших осіб за їхньою згодою.
Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень:
1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення;
2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця;
3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
У разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.
28.          Частинами першою, другою статті 41 Закону N1403-VIII передбачено, що за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: попередження; догана; зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; припинення діяльності приватного виконавця.
Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.
29.          Порядок утворення при Мін`юсті Дисциплінарної комісії приватних виконавців, її завдання, функції та порядок діяльності визначає Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27 листопада 2017 року N 3791/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2017 року за N 1442/31310; далі - Положення N3791/5).
30.          Відповідно до пунктів 2, 3 Положення N3791/5 у своїй діяльності Дисциплінарна комісія керується Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Мін`юсту.
Основними завданнями Дисциплінарної комісії є:
розгляд питань про притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків;
прийняття рішень про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
31.          Пунктом 24 Положення N3791/5 визначено, що у разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги.
32.          Згідно із пунктами 29, 30 Положення N3791/5 рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Мін`юсту. Дата видання наказу Мін`юсту є датою застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.
Рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Мін`юсту, може бути оскаржено до суду в порядку, встановленому законодавством.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
33.          Представник Міністерства подав до Верховного Суду касаційну скаргу у цій справі у травні 2021 року.
34.          Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
35.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити наступне.
36.          Спірні правовідносини виникли щодо застосування дисциплінарного стягнення до приватного виконавця за результатами перевірки його діяльності, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду.
37.          Суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, дійшли висновку про наявність підстав для скасування рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, оскільки було порушено процедуру прийняття.
38.          Верховний Суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступне.
39.          Приписами статті 40 Закону N1403-VIII та пункту 24 Положення N3791/5 встановлено, що у разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги.
40.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що учасник виконавчого провадження № 58308342 29 ОСОБА_2 звернулась до Комісії із заявою щодо ініціювання перевірки на предмет дотримання вимог законодавства України приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 під час здійснення професійної діяльності при примусовому виконанні виконавчого листа № 2604/24484/12.
41.          Як вбачається з протоколу засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців, позивачем подавалась до Комісії заява, відповідно до якої позивачка просила відкласти розгляд подання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності з огляду на те, що на розгляді в Дніпровському районному суді              м. Києва перебуває справа №755/10931/20 за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця ОСОБА_1 
42.          З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року відкрито провадження у справі №755/10931/20 за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1, стягувач ОСОБА_3 на дії приватного виконавця та призначити її до розгляду в судовому засіданні на 09 жовтня 2020 року.
43.          Отже, на час розгляду питання про внесення подання до Міністерства за скаргою ОСОБА_2 - тривав судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_2 щодо оскарження дій ОСОБА_1 , вчинених нею як приватним виконавцем у відповідному виконавчому провадженні.
44.          Судами також встановлено, що приватним виконавцем було подано до Комісії клопотання про відкладення розгляду питання щодо дисциплінарної відповідальності. Проте, Комісією вирішено відмовити у його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю та відсутністю підтверджуючих обставин, що предмет скарги сторони виконавчого провадження, на підставі якої проведене перевірку діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 та за результатами якої внесено подання до Комісії, є одночасно предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
45.          Однак, Верховний Суд зазначає, що Дисциплінарна комісія при прийнятті рішення щодо притягнення приватних виконавців до відповідальності повинна встановлювати та враховувати усі обставини, пов`язані із вчиненням проступку, враховуючи наявність обов`язку відкладення розгляд питання відповідно до статті 40 Закону N1403-VIII.
46.          Враховуючи наявність заборони приймати рішення у випадку наявності вказаного судового оскарження, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень Комісії та Мін`юсту, оскільки було порушено процедуру їх прийняття.
47.          Також Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у цій справі відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
48.          Оскаржуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій з цієї підстави, відповідач у скарзі зазначає, що судами не враховано висновки, зроблені Верховним Судом у постановах від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №815/2503/16.
49.          У вказаних рішеннях Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
50.          Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
51.          Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
52.          Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
53.          Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
54.          Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
55.          Верховний Суд наголосив, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
56.          Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
57.          Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
58.          Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновком про наявність підстав для скасування рішень про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оскільки під час розгляду судової справи №755/10931/20 встановлювались обставини, які могли бути враховані Комісією при притягненні позивачки до відповідальності.
59.          Доводи позивачки щодо неподібності правовідносин у вказаних у касаційній скарзі справах із спірними правовідносинами, є необґрунтованими. Відповідач у касаційній скарзі наголосив щодо необхідності застосування правового висновку Верховного Суду саме в частині надання оцінки процедурним порушенням суб`єкта владних повноважень при прийнятті рішення про відповідальність суб`єкта перевірки.
60.          Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
61.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
62.          З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

VII СУДОВІ ВИТРАТИ
63.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
64.          Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №640/20614/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                           О.В. Калашнікова

                                                                                                    М.В. Білак

                                                                                                    О.А. Губська