ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року	Львів	Справа № 817/1578/17 пров. № А/857/654/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.
суддів                                                            Затолочного В.С., Курильця А.Р. 
з участю секретаря судового засідання     Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (суддя першої інстанції Друзенко Н.В., м. Рівне, повний текст складено 10.12.2021)

В С Т А Н О В И В :

28.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, внесення змін в наказ. За змістом заяви нововиявленими обставинами є обставини, встановлені Верховним Судом у таких судових рішеннях: від 07.10.2021 у справі №240/5516/19, від 30.04.2021 у справі №620/561/20, від 28.05.2021 у справі №400/1955/20, від 02.06.2021 у справі №240/11441/19, від 10.06.2021 у справі №126/2383/16-а, від 14.07.2021 у справі №240/12040/19, від 28.04.2021 у справі №810/488/18, від 18.08.2021 у справі №720/1202/17, про які позивачу стало відомо з ЄДРСР 21.10.2021.
Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами обґрунтована тим, що згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №822/504/17, при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат; працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.  Зауважив, що судом у справі №817/1578/17 було застосовано правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні, які визначені розділом IX Інструкції №260, а також правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям за час хвороби, які визначені розділом X Інструкції №260. Наголосив на тому, що Інструкція №260 не регламентує правил з виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, крім того Інструкція №260 - 2008 року, а постанова КМУ №889 – 2010 року, яка і встановлювала виплату щомісячної додаткової грошової винагороди з 01.04.2013, а тому було прийнято Інструкцію №595 у 2010 році, яка відповідно і регламентувала правила виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, яку замінено на аналогічну Інструкцію №550 у 2016 році, а отже зменшення йому суми щомісячної додаткової грошової винагороди, згідно Інструкції №260 здійснено не у випадку і не за умов, передбачених цими актами. Крім того, в п.34.3 Інструкції №260 визначено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цією Інструкцією, здійснюється відповідно до чинного законодавства. Згідно п.10 Інструкції №550 передбачено виключний перелік підстав за що командир має право зменшувати розмір щомісячної додаткової грошової винагороди. Зазначає, що передбачених п.10 Інструкції №550 виключного переліку підстав для зменшення щомісячної додаткової грошової винагороди позивачем допущено не було, а отже відсутні підстави невиплати чи позбавлення позивача цієї щомісячної додаткової грошової винагороди, що не встановлено судом. Також вказав, що суд покликався на п.9.1 розділу IX Інструкції №260, який свідчить, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Аналогічно в п.10.1 розділу X Інструкції №260, грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за останніми штатними посадами, які вони займали (протягом чотирьох місяців). Грошове забезпечення у цьому разі обчислюється аналогічно: виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Наголосив, що судом не оцінено в процесі розгляду справи та не було встановлено до якого виду грошового забезпечення військовослужбовців відноситься щомісячна додаткова грошова винагорода. Згідно усіх розділів з І по XXXVIII Інструкції №260, передбачено: розділом XXVI (правила виплати винагороди за стрибки з парашутом); розділом XXIX (правила виплати винагороди за бойове чергування); розділом XXXII (правила виплати винагороди за тривалість безперервної в/служби); розділом XXVII (правила виплати морського грошового забезпечення). Усі ці щоквартальні, щорічні, 1 раз на 5 років винагороди, морське грошове забезпечення судом також не оцінено в процесі розгляду справи та не було встановлено судом, до якого виду грошового забезпечення військовослужбовців вони відносяться. Покликаючись на судові рішення, заявлені в якості нововиявлених обставин, заявник стверджує, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода – є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, то його протиправно було позбавлено даного виду забезпечення в період з 31.07.2017 по 28.09.2017, тобто після прийняття ним рішення про звільнення з військової служби та з посади у запас. За наведеного, ОСОБА_1 просив прийняте нове рішення у даній справі про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 залишено в силі.
Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 і подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права, не з`ясування всіх обставин справи, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Зауважив, що згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №822/504/17, при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат; працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.  Зауважив, що судом у справі №817/1578/17 було застосовано правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні, які визначені розділом IX Інструкції №260, а також правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям за час хвороби, які визначені розділом X Інструкції №260. Наголосив на тому, що Інструкція №260 не регламентує правил з виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, крім того Інструкція №260 - 2008 року, а постанова КМУ №889 – 2010 року, яка і встановлювала виплату щомісячної додаткової грошової винагороди з 01.04.2013, а тому було прийнято Інструкцію №595 у 2010 році, яка відповідно і регламентувала правила виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, яку замінено на аналогічну Інструкцію №550 у 2016 році, а отже зменшення йому суми щомісячної додаткової грошової винагороди, згідно Інструкції №260 здійснено не у випадку і не за умов, передбачених цими актами. Крім того, в п.34.3 Інструкції №260 визначено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цією Інструкцією, здійснюється відповідно до чинного законодавства. Згідно п.10 Інструкції №550 передбачено виключний перелік підстав за що командир має право зменшувати розмір щомісячної додаткової грошової винагороди. Зазначає, що передбачених п.10 Інструкції №550 виключного переліку підстав для зменшення щомісячної додаткової грошової винагороди позивачем допущено не було, а отже відсутні підстави невиплати чи позбавлення позивача цієї щомісячної додаткової грошової винагороди, що не встановлено судом. Також вказав, що суд покликався на п.9.1 розділу IX Інструкції №260, який свідчить, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Аналогічно в п.10.1 розділу X Інструкції №260, грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за останніми штатними посадами, які вони займали (протягом чотирьох місяців). Грошове забезпечення у цьому разі обчислюється аналогічно: виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Наголосив, що судом не оцінено в процесі розгляду справи та не було встановлено до якого виду грошового забезпечення військовослужбовців відноситься щомісячна додаткова грошова винагорода. Згідно усіх розділів з І по XXXVIII Інструкції №260, передбачено: розділом XXVI (правила виплати винагороди за стрибки з парашутом); розділом XXIX (правила виплати винагороди за бойове чергування); розділом XXXII (правила виплати винагороди за тривалість безперервної в/служби); розділом XXVII (правила виплати морського грошового забезпечення). Усі ці щоквартальні, щорічні, 1 раз на 5 років винагороди, морське грошове забезпечення судом також не оцінено в процесі розгляду справи та не було встановлено судом, до якого виду грошового забезпечення військовослужбовців вони відносяться. Покликаючись на судові рішення, заявлені в якості нововиявлених обставин, заявник стверджує, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода – є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, то його протиправно було позбавлено даного виду забезпечення в період з 31.07.2017 по 28.09.2017, тобто після прийняття ним рішення про звільнення з військової служби та з посади у запас. Крім того, зазначає що 16.12.2021 постановою апеляційного суду у справі №460/9772/20 суд встановив, що спірний додатковий вид грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода) має постійний статус виплати, військова частина НОМЕР_1 необґрунтовано не включила цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми розміру грошової допомоги при його звільненні. Отже, врахування судом, що щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення у відповідності до вимог Інструкції №260 мало б наслідком прийняття іншого рішення ніж те, яке було прийнято, а саме задоволення позову. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.
ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018, ОСОБА_1 відмовлено повністю в позові до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправними дій щодо виведення поза штат (розпорядження) ОСОБА_1 в результаті проведення організаційного заходу до 30.07.2017 в управлінні територіальної оборони управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошового забезпечення за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі та про стягнення грошового забезпечення та грошової надбавки за таємність за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі з урахуванням винагороди, відповідно до займаної посади старшого офіцера відділу напрямків управління  виплат територіальної оборони управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по день виключення зі списків особового складу частини.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.12.2018 та ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.01.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №817/1578/17.
05.04.2019 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами, до яких відніс відповіді Генерального штабу Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_2 на  його запити.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.09.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року у справі №817/1578/17.
20.11.2019 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.12.2019, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020, повернуто заяву ОСОБА_1 .
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.12.2020 закрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №817/1578/17.
22.04.2020 ОСОБА_1 подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами, якими вказав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2017, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/16.
Ухвалою суду від 27.04.2020, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду від 22.04.2020 відхилено, а його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення від 23.02.2018 в адміністративній справі №817/1578/17 – повернуто без розгляду.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 повернуто заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020.
12.01.2021 ОСОБА_1 повторно подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами, якими вказав рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №460/4193/20 та від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, а також правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №822/94/16, в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №826/2068/16, від 23.01.2019 у справі №817/1171/16, а також Вищого адміністративного суду України від 24.04.2012 К/9991/47662/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 у справі №826/1262/1.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2021, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2021, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами.
Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.07.2021, від 03.08.2021 та  від 09.09.2021 касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто особі, яка їх подала.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.11.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2021 року.
28.10.2021 ОСОБА_1 повторно подав заву про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 за нововиявленими обставинами.
Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною другою статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Вказаний перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
У частині четвертій статті 361 КАС України встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлена обставина – це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.
Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.
Обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, зокрема обставини, на які посилається заявник в своїх поясненнях, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.
Згідно з частиною шостою статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, заявлені ОСОБА_1 в якості нововиявлених обставин судові рішення Верховного Суду стосуються правил виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовцям, зокрема тих які мають періодичний характер і до яких відносяться щомісячні надбавки, доплати та премії.
Предметом спору у справі №817/1578/17 були організаційні заходи, які проведені до 30.07.2017 в управлінні територіальної оборони управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в обхід ОСОБА_1 , а також виплата йому грошового забезпечення за серпень  вересень 2017 року без надбавки за доступ до державної таємниці та без винагороди у розмірі від 40% до 100% грошового забезпечення, внаслідок виведення його в цей проміжок часу поза штат та внаслідок перебування на лікуванні. При цьому судом було врахована,  як чинність наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №403 від 04.08.2017 про припинення ОСОБА_1 доступу до державної таємниці, так і чинність наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) №172 від 31.07.2017 про введення в дію змін до штату №01/132 та наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) №213 від 19.09.2017 про виведення підполковника ОСОБА_1 поза штат управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Що стосується винагороди у розмірі від 40% до 100% грошового забезпечення, то відмовляючи в позові ОСОБА_1 суд виходив з того, що грошове забезпечення, як у випадку безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, так і у випадку виведенні поза штат (перебування у розпорядженні) обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), тобто з того, що законодавцем прямо передбачено виключення винагород з переліку щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, рішення Верховного Суду: від 07.10.2021 у справі №240/5516/19 від 30.04.2021 у справі №620/561/20. від 28.05.2021 у справі №400/1955/20. від 02.06.2021 у справі №240/11441/19, від 10.06.2021 у справі №126/23 83/16-а, від 14.07.2021 у справі №240/12040/19, від 28.04.2021 у справі №810/488/18, від 18.08.2021 у справі №720/1202/17, жодним чином не спростовують тих фактів, які були покладені в основу судового рішення.
Правові висновки Верховного Суду, поміж того, що вони наведені в інших справах та стосуються зовсім інших правовідносин, в будь-якому випадку не розглядаються як нововиявлені обставини в розумінні частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, тим більше, що ухвалені вони після винесення судом рішення у справі №817/1578/17.
Таким чином, усі доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 за нововиявленими обставинами зводяться не до нововиявлених обставин, а до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин, яким суд надав належну і повну оцінку.
Вказані ОСОБА_1 у заяві від 28.10.2021 обґрунтування свідчать про його незгоду з висновками Рівненського окружного адміністративного суду щодо відмови у задоволенні його позову, що не може бути підставою для перегляду відповідного судового рішення за нововиявленими обставинами.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст.6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.
Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.
Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Правєдная проти Росії, №. 69529/01; у справі  Рябих проти Росії, № 52854/99, пункт 52; у справ Брумареску проти Румунії, № 28342/95, пункт 61).
Отже, підставою для перегляду судового рішення можуть слугувати лише ті фактичні обставини, які мали істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі усім особам, які брали участь у справі та суду. Ініціювання перегляду судового рішення лише з метою нового слухання і вирішення справи суперечить принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.
Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд, зокрема, може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені заявником обставини для скасування рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17 не можуть вважатися нововиявленими обставинами в розумінні ст.361 КАС України.
З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018 у справі №817/1578/17.
При цьому позивачем не наведено жодного процесуального порушення, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення на підставі положень статті 317 КАС України.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Також, суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відтак, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 28.04.2022.