УХВАЛА
11 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 140/8488/21
адміністративне провадження № К/990/11228/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №140/8488/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій зобов`язання вчинити дії 
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
визнати протиправними дії щодо невірного нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 01 грудня 2020 року включно; 
визнати протиправними дії щодо невірного розрахунку при звільненні з військової служби; 
визнати протиправними дії стосовно невірного розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік; 
визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку у день звільнення з військової служби; 
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити за період з 29 січня 2020 року по 01 грудня 2020 року включно грошове забезпечення з урахуванням обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня 2020 року на відповідні тарифні коефіцієнти за займаною посадою та званням, з урахуванням раніше виплачених сум; 
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік в розмірі грошового забезпечення з урахуванням обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня 2020 року на відповідні тарифні коефіцієнти за займаною посадою та званням, з урахуванням раніше виплачених сум; 
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та вихідну допомогу при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня 2020 року на відповідні тарифні коефіцієнти за займаною посадою та званням, з урахуванням раніше виплачених сум; 
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день винесення рішення суду по даній справі відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати позивачу з 29 січня 2020 року грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальним званням, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти. Зобов`язано відповідача провести позивачу з 29 січня 2020 року перерахунок та виплату грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальним званням, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби), виходячи з посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (у 2020 році) на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зазначає таке.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
За правилами частини першої  статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам КАС України, Суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить посилання на ряд нормативно правових актів, рішення Конституційного Суду України, фактичні обставини справи, та твердження про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.
Скаржник зазначає, що вказана справа має для нього виняткове значення, оскільки питання правильності нарахування та виплати грошового забезпечення є однією із соціальних гарантій держави. Проте це не є належним правовим обгрунтуванням підстав касаційного оскарження передбаченим частиною четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. 
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України, 
у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №140/8488/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій зобов`язання вчинити дії повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	М.В. Білак