СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року                                       м. Харків                        Справа № 905/813/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя  Чернота Л.Ф.
за участю секретаря судового засідання  Романенко С.А.
за участю представників сторін
від кредитора не з`явився
від заінтересованої особи адвокат Фодорончук А.В.
ліквідатор  Сиволобов М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги ліквідатора ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” (вх.№3467 Д/3) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20, суддя Чорненька І.К. 
за заявою ліквідатора Сиволобова М.М. (вх.10030/21 від 12.05.2021)
про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги
у справі
за заявою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) (Карел ван Биландтлаан 30, 2596 HR, Гаага, Нідерланди
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс”, м.Маріуполь                     
ліквідатор - арбітражний керуючий Сиволобов М.М. 
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/813/20 за заявою Шелл Лубрікантс Сипплай Компані Б.В. (Shell Lubricants Supply Company B.V.) про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс”, м. Маріуполь. 
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03.09.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс”; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс”; призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс” арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича.
04.09.2020 за номером 65194 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс”, м. Маріуполь. 

Постановою Господарського суду Донецької області від 10.02.2021 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс”, визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс”, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс” арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича.
11.02.2021 за номером 65916 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Галпап Плюс” банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
12.05.2021 до Господарського суду Донецької області надійшла заява ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021 про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги в межах справи про банкрутство №905/813/20, за якою останній просив суд, зокрема, витребувати у Фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича договір №1910/18 від 19.10.2018 шляхом забезпечення доказів, посилаючись на приписи ст.110 ГПК України;
- визнати недійсним договір №1910/18 від 19.10.2018, укладений між ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” та Фізичною особою-підприємцем Мусякевичем Петром Петровичем;
- стягнути з Фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича на користь ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” отримані за договором №1910/18 від 19.10.2018 грошові кошти в розмірі 447 000,00 грн (т.11, а.с. 1-6).
Заява ліквідатора обґрунтована тим, що з метою виявлення дебіторської заборгованості банкрута – ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” був проведений аналіз банківських виписок банкрута, на підставі якого було встановлено, що ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” надало безповоротну фінансову допомогу Фізичній особі-підприємцю Мусякевичу Петру Петровичу в розмірі 447000,00 грн на підставі договору №1910/18 від 19.10.2018, яка була перерахована 23.10.2018.
На думку ліквідатора, даний правочин підпадає під ознаку недійсності правочину на підставі положень ч.2 ст.42 КУзПБ, якою встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та правових дій боржника, що вчинені ним протягом трирічного строку до відкриття провадження у справі про банкрутство. 
При цьому спірний договір укладено 19.10.2018, провадження у справі №905/813/20 про банкрутство ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” відкрито 03.09.2020, а тому, на думку ліквідатора, на підставі ч.2 ст.42 КУзПБ договір №1910/18 від 19.10.2018 підлягає визнанню недійсним, а грошові кошти у розмірі 447 000,00 грн підлягають поверненню ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс”.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20 відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021  про визнання недійсним договору №1910/18 від 19.10.2018 про надання безповоротної фінансової допомоги (т.16, а.с. 59-64).
Ухвала суду обґрунтована тим, що  договір №1910/18 від 19.10.2018 укладений поза межами “підозрілого періоду”, визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, щодо відсутності підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ , та щодо недоведеності заявником належними та допустимими доказами наявності підстав, визначених цивільним законодавством, для визнання спірного договору недійсним.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ліквідатор ТОВ “Торговий дім “Галпап Плюс” арбітражний керуючий Сиволобов М.М. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора ТОВ “Торговий дім “Галпап Плюс” про визнання недійсним договору №1910/18 від 19.10.2018 року про надання безповоротної фінансової допомоги повністю. 
Визнати недійсним договір №1910/18 від 19.10.2018, укладений між ТОВ “Торговий дім “Галпап Плюс” та ФОП Мусякевичем П.П. Стягнути з ФОП Мусякевича П.П. на користь ТОВ “ТД Галпап Плюс” отримані за договором №1910/18 від 19.10.2018 грошові кошти у розмірі 447000,00 грн (т.16, а.с.87-95).
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно матеріалів справи, Мусякевич П.П. у відзиві зазначив, що договір про безповоротну фінансову допомогу №1910/18 від 19.10.2018 між ФОП Мусякевичем П.П та ТОВ «Торговий дім «Галпап Плюс» не укладався. 
Як зазначав Мусякевич П.П., банкруту надавалися транспортні послуги згідно  договору №3012/016-1 від 30.12.2016, оплата за якими була здійснена відповідно до платіжного доручення №1226 від 23.10.2018. 
Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції надані пояснення та докази ФОП Мусякевича П.П., які  судом оцінено критично, оскільки надані ТТН не містять відомостей, що транспортні послуги надані на підставі договору №3012/016-1 від 30.12.2016; загальна сума по наданим накладним значно більше 447000 грн; кожна надана ТТН містить загальну суму товару з ПДВ. Також, судом зазначено, що відповідно до банківської виписки по особистому рахунку боржника за 23.10.2016 боржником перераховано ФОП Мусякевичу П.П. 447000 грн з призначенням платежу «надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018 без ПДВ». 
Господарський суд визнає докази, а саме банківські документи, подані ліквідатором, більш вірогідними, ніж докази, подані ФОП Мусякевичем П.П.
При цьому, судом першої інстанції не враховано вищевказані обставини при прийнятті рішення у даній справі, а тому таке рішення не можна вважати обґрунтованим та ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин.
Також скаржник вважає, що судом при винесенні оскаржуваної ухвали не встановлено наявності чи відсутності тих обставин, з якими закон, в тому числі ЦК України, пов`язує визнання правочину (договору №1910/18 від 19.10.2018  про надання безповоротної фінансової допомоги) недійсним і настання певних юридичних насідків або їх відсутність. 
Апелянт стверджує, що господарським судом при розгляді заяви про визнання недійсним правочину боржника, неодноразово були порушені процесуальні права учасників провадження, а саме судом здійснювались умисні перешкоди в реалізації права учасника справи на участь у судовому засіданні, які полягали в наступному:
      - перше засідання з розгляду заяви №01-16/509 від 05.05.2021 про визнання недійсним договору №1910/18 від 19.10.2018 про надання безповоротної фінансової допомоги судом першої інстанції було призначено ухвалою від 13.05.2021 на 17.05.2021, при цьому і саму ухвалу було оприлюднено в день засідання, яке нею призначалось – 17.05.2021;
      - у відповідності до ст. 197 ГПК України, судове засідання може бути проведено в режимі відеоконференції. З огляду на умови карантину ліквідатором були подані клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, які судом розглядались із затримкою та неодноразово відхилялись, оскільки зали судових засідань з відповідним технічним обладнанням на момент розгляду було заброньовано, що також порушило право заявника на участь у судовому засіданні;
- ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.09.2021 відкладено розгляд заяви ліквідатора на 05.10.2021 об 11:30 год. При цьому, 05.10.2021 по прибуттю до господарського суду ліквідатора ТОВ «ТД «Галпап Плюс», секретарем судового засідання не було допущено до судового засідання та зазначено, що в ухвалі від 01.09.2021 допущено описку щодо дати проведення судового засідання, яку буде виправлено з перенесенням дати засідання. 
При цьому зі зробленої скаржником фото-фіксації списку справ, що розглядаються Чорненькою І.К. 05.10.2021 в залі с/з №320, розміщеного на вході до кабінету 320, було зазначено про проведення судового засідання в даній справі 05.10.2021 об 11:30 годині.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.11.2021 року сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” Сиволобова М.М. на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20 залишено без руху. Зобов`язано ліквідатора ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” Сиволобова М.М. у 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали надати Східному апеляційному господарському суду докази сплати судового збору в сумі 6810 грн. У встановлений судом строк на адресу Східного апеляційного господарського суду 03.12.2021 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, надано суду докази сплати судового збору у сумі 6810 грн, що свідчить про виконання скаржником вимог ухвали суду від 22.11.2021.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.11.2021 у зв`язку із навчанням судді Зубченко І.В. року сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О.Є, Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 поновлено процесуальний строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ “Торговий дім “Галпап Плюс”  Сиволобова М.М. на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20. Встановлено строк учасникам справи до 23.12.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам провадження. Призначено справу до розгляду на 19.01.2022 о 14:45 годині. 
14.12.2021 від ліквідатора Сиволобова М.М.  до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі №905/813/20 клопотання ліквідатора  про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
04.01.2022 від представника ОСОБА_1 , адвоката Федорончука А.В.  до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.01.2022 у зв`язку із відпусткою судді Чернота Л.Ф. сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О.Є, Зубченко І.В. (т.16, а.с. 148) 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі №905/813/20 клопотання представника Мусякевича, адвоката Федорончука А.В.  про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
          Крім того, 04.01.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ФОП Мусякевича надійшов відзив на апеляційну скаргу, який був направлений останнім поштою 29.12.2021, у якому зазначено, що представник ФОП Мусякевича П.П., адвокат Федорончук А.В. не зміг своєчасно підготувати та направити відзив на апеляційну скаргу у зв`язку з тим, що з 15.12.2021 по 21.12.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні ендопротезування та реконструктивної ортопедії КНП “Обласної клінічної лікарні Івано-Франківської обласної ради”. На даний час продовжує лікування та реабілітацію за місцем свого проживання.  
          На підставі вищевикладеного просить суд визнати підстави пропуску строку для подання відзиву на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20 поважними та поновити строк для подання відзиву. 
          Прийняти відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20 і взяти до уваги обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Залишити ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
           У судовому засіданні 19.01.2021 суд апеляційної інстанції звернув увагу, що до відзиву на апеляційну скаргу представником ФОП Мусякевича П.П., адвокатом Федорончуком  А.В. надана копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого 21174/2021, яка не завірена належним чином.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 оголошено перерву у судовому засіданні до 23.02.2022 о 15:15 годині. 
          Також, зобов`язано представника ФОП Мусякевича П.П., адвоката Федорончука А.В. до 22.02.2022 включно надати до Східного апеляційного господарського суду належним чином засвідчену копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого 21174/2021.
21.01.2022 від ліквідатора Сиволобова М.М.  до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 у справі №905/813/20 клопотання ліквідатора  про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
31.01.2022 представником кредитора, адвокатом Собченко О.К. надано клопотання про розгляд справи №905/813/20 за відсутністю кредитора та зазначено, що останній повністю підтримує апеляційну скаргу ліквідатора, вважає її такою, що підлягає задоволенню.
31.01.2022 від представника ОСОБА_1 , адвоката Федорончука А.В.  до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі №905/813/20 клопотання ліквідатора  про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
Також, представником ОСОБА_1 , адвокатом Федорончуком А.В. на виконання вимог ухвали Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 у справі №905/813/20 надано належним чином засвідчену копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого №21174/2021, довідку №18 від 17.12.2021 та інформаційну довідку з електронної системи охорони здоров`я. 
Крім того, 31.01.2022 представником ОСОБА_1 , адвокатом Федорончуком А.В. надані письмові пояснення, у яких останній просить суд врахувати їх при ухваленні судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги ліквідатора Сиволобова М.М., залишити оскаржувану ухвалу від 20.10.2021 у справі №905/813/20 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.  
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.02.2022 у зв`язку із лікарняним судді Медуниця О.Є. сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І.В., Чернота Л.Ф. 
Розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Федорончука А.В. про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20, у зв`язку з пропущенням такого строку з поважних причин, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.  
Відповідно до ч.2 ст.119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Відтак, враховуючи наведені в заяві обставини щодо продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також з метою забезпечення встановленого п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950р. права на ефективний доступ до суду та гарантій, щодо належності перегляду судової справи, встановлення і дослідження обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1  адвоката Федорончука А.В. та поновлення останньому процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відзив розглянутий судом апеляційної інстанції та долучений  до матеріалів справи.
Ліквідатор у судовому засіданні у режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі, ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву про визнання недійним правочину боржника задовольнити.
Представник заінтересованої особи, ФОП Мусякевича П.П.  у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував щодо вимог апеляційної скарги, просив суд поновити строк для подання відзиву та прийняти відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20.
Інші учасники справи  у судове засідання суду не з`явились, були повідомлені про час та місце судового засідання належним чином.
Відповідно до вимог ст. ст.        222,        223 ГПК         України        судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу    та складено протокол судового засідання.
Відповідно до ч.1   ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши ліквідатора, представника Мусякевича П.П., розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд     апеляційної інстанції встановив наступне.
Ліквідатор Сиволобов М.М. звернувся до господарського суду із заявою №01-16/509 від 05.05.2021 про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги, за якою просив суд визнати недійсним договір №1910/18 від 19.10.2018, укладений між ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” та фізичною особою-підприємцем Мусякевичем Петром Петровичем. Стягнути з фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича на користь ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” отримані за договором №1910/18 від 19.10.2018 грошові кошти в розмірі 447000,00 грн (т.11, а.с.1-6).
Обґрунтовуючи заяву, ліквідатор посилався на те, що ним з метою виявлення дебіторської заборгованості банкрута – ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” був проведений аналіз банківських виписок банкрута, на підставі якого було встановлено, що ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” надало безповоротну фінансову допомогу фізичній особі-підприємцю Мусякевичу Петру Петровичу (ідент. код НОМЕР_1 ) в розмірі 447000,00грн. на підставі договору №1910/18 від 19.10.2018, яка була перерахована 23.10.2018.
На думку ліквідатора, даний правочин підпадає під ознаку недійсності правочину на підставі положень ч.2 ст.42 КУзПБ, якою встановлено правову призумцію сумнівності правочинів та правових дій боржника, що вчинені ним протягом трирічного строку до відкриття провадження у справі про банкрутство. 
При цьому спірний договір укладено 19.10.2018, провадження у справі №905/813/20 про банкрутство ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” відкрито 03.09.2020р., а тому, на думку ліквідатора, на підставі ч.2 ст.42 КУзПБ договір №1910/18 від 19.10.2018 підлягає визнанню недійсним, а грошові кошти у розмірі 447000,00 грн. підлягають поверненню ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс”.
Кредитором, Шелл Лубрікантс Симплай Компані Б.В. надані господарському суду письмові пояснення від 18.06.2021 на заяву ліквідатора про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги, за якими кредитор підтримує заяву ліквідатора у повному обсязі (т.11, а.с.206-208). 
Кредитор зазначив, що спірний правочин укладений 19.10.2018, а тому підпадає під підозрілий період, визначений ч.1 ст. 42 КУзПБ; боржником укладено спірний правочин будучи у стані поточної фінансової неплатоспроможності, що можна розцінювати як зловживання ним своїми правами щодо розпорядженням майном як власником; укладення оспорюваного правочину спричинило недоотримання в ліквідаційну масу боржника 447000грн.
Матеріали справи містять банківську виписку по особистому рахунку боржника ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” за період з 01.01.2017 по 12.01.2021 безпосередньо за один день - 23.10.2018, відповідно до якої 23.10.2018 боржником перераховано ФОП Мусякевичу П.П. 447000,00 грн з призначенням платежу “надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018 без ПДВ” .
Договір №1910/18 від 19.10.2018 про надання безповоротної фінансової допомоги, укладений між ТОВ “Торгівельний дім “Галпап Плюс” та ФОП Мусякевич П.П.,  ліквідатором господарському суду не надано. 
Як зазначав ліквідатор даний договір у ліквідатора відсутній, у зв`язку з чим останнім подано до суду першої інстанції  клопотання про витребування вказаного договору у ФОП Мусякевич П.П.
Ухвалою від 17.05.2021 задоволено заяву ліквідатора Сиволобова М.М. №01-16/509 від 05.05.2021 в частині витребування у фізичної особи-підприємця Мусякевича Петра Петровича договору №1910/18 від 19.10.2018 про надання безповоротної фінансової допомоги.
На виконання вимог ухвали суду від 17.05.2021 ФОП Мусякевич П.П. надані суду заяви б/н від 28.05.2021 (т.11, а.с. 27-28) та б/н від 02.06.2021 (т.11, а.с.111-113),  в яких зазначено, що:
- договір про безповоротну фінансову допомогу №1910/18 від 19.10.2018 між ФОП Мусякевич П.П. та ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” не укладався, у зв`язку з чим даний договір у нього відсутній;
- оплата за платіжним дорученням №1226 від 23.10.2018 на суму 447000,00 грн здійснена відповідно до укладеного між ТОВ “Торгівельний дім “Галпап Плюс” та ФОП Мусякевич П.П. договору №3012/016-1 від 30.12.2016 про надання транспортних послуг та в підтвердження виконання даного договору надає суду товарно-транспортні накладені та лист про зміну призначення платежу.
- у платіжному дорученні №1226 від 23.10.2018 на суму 447000,00 грн було зазначено невірне призначення платежу, у зв`язку з чим в подальшому від ТОВ “Галпап Плюс” було отримано повідомлення про те, що вірним призначенням платежу за даним платіжним дорученням є оплата за послуги згідно договору №3012/016-1 від 30.12.2016.
ФОП Мусякевич П.П. надано господарському суду копію листа ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” №231018/1 від 23.10.2018, спрямованого ФОП Мусякевич П.П., згідно з яким ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс” просив у платіжному доручення №1226 від 23.10.2018 на суму 447000,00 грн вірним вважати наступне призначення платежу: “оплата за послуги згідно договору №3012/016-1 від 30.12.2016, без ПДВ”. 

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши ліквідатора, представника заінтересованої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Предметом судового розгляду у цій справі є заява ліквідатора про визнання недійсним правочину боржника про надання безповоротної фінансової допомоги №1910/18 від 19.10.2018, укладеного між ТОВ «ТД «Галпап Плюс» та ФОП Мусякевичем П.П., за яким була перерахована 23.10.2018  сума у розмірі 447000,00грн.
За результатом розгляду заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність  правових підстав про  визнання недійсним договору №1910/18 від 19.10.2018.  
Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ліквідатора про визнання недійним договору №1910/18 від 19.10.2018 про надання безповоротної фінансової допомоги.
Відповідно до ч. 6     ст. 12 ГПК України     господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених     Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано     Кодексом України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019, а до введення в дію цього     Кодексу     - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",          які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.
Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами     ЦК України     та     ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.
У контексті зазначеного можна зробити висновок, що застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника, а відтак правочин (договір), укладений до відкриття провадження у справі про банкрутство, не може оцінюватись судом на предмет його відповідності/невідповідності вимогам спеціального     закону про банкрутство.
До того ж, на відміну від вимог     ЦК України     та     ГК України, законодавство про банкрутство (як     ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, так і     ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"     у редакції, чинній з 19.01.2013) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегулювує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів, укладених боржником щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду, протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
21.10.2019 введено в дію     КУзПБ №2597-VIII від 18.10.2018, який в силу пункту 4      Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу      перебувають на стадії санації.
З дня введення в дію цього     Кодексу     визнано таким, що втратив чинність, зокрема,       Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"     (відомості Верховної Ради України, 1992, №31, ст. 440 із наступними змінами).
Тобто, перехід від регулювання, передбаченого     Законом про банкрутство, до регулювання згідно з КУзПБ, здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство, відповідно до положень цього Кодексу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 924/159/14, від 11.08.2020 у справі № 904/3457/19 та від 27.08.2020 у справі №904/4928/17.
Статтею 5 ЦК України      “Дія актів цивільного законодавства у часі” визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, за загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. 
Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №3-1085гс15.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що приписи ст. 42 КУзПБ в частині підстав для визнання недійсним договору не підлягають застосуванню до правочину, що був вчинений боржником до дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства - 21.10.2019. 
До правовідносин, що склалися 19.10.2018 підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.
Відповідно до   статті 20 Закону про банкрутство, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, та положення      статті 42 КУзПБ, яка набрала чинності на момент звернення з відповідною заявою суд першої інстанції звернув увагу, що положення цих статей щодо підстав, наслідків не є повністю тотожними.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин Законом про банкрутство   не було передбачено трирічного строку на звернення.
Таким чином,  враховуючи, що кредитор просив господарський  суд визнати недійсним договір №1910/18 від 19.10.2018 про надання безповоротної фінансової допомоги в сумі 447000,00 грн, яка була перерахована 23.10.2018, тобто укладений до введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд правомірно застосував в даному випадку річний строк, передбачений положеннями   статті 20 Закону про банкрутство,      щодо визначення підстав, за якими оспорюваний правочин може визнаватися недійсним, оскільки саме ця норма права існувала на час здійснення оспорюваного правочину.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посилання ліквідатора в заяві на недійсність спірного правочину на підставі положень ч.2 ст.42 КУзПБ є необґрунтованим.
В свою чергу є необґрунтованим і посилання  кредитора  на те, що спірний правочин відноситься до фраудаторного на підставі п.4 ч.1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Письмових уточнень щодо підстав визнання правочинів боржника недійсними, окрім зазначених у заяві  - п.4 ч.1 ст. 42 КУзПБ, господарському суду надано не було.
При цьому суд зазначає, що окрім положень   статті 20 Закону про банкрутство щодо визначення підстав, за якими оспорюваний правочин може визнаватись недійсним, передбачена можливість визнання правочину недійсним з урахуванням загальних норм цивільного законодавства.
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених     законом способів захисту цивільних прав та інтересів за     статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. 
Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені      статтею 215 ЦК України.
Відповідно до статей    16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. 
Приписи     статті 203 Цивільного кодексу України       передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
При розгляді питання про  визнання правочину недійсним, суд встановлює наявність тих обставин, з якими         закон          пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків або їх відсутність.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 922/719/16.
Разом з тим ст. 20 Закону про банкрутство, порівняно з приписами      ст. 215 ЦК України, розширює підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам. 
Згідно з ч. 1      ст. 20 вказаного Закону правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:
-          боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
-          боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
-          боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
-          боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
-          боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;
-          боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
При розгляді спорів в порядку   ст. 20 Закону про банкрутство, суд приймає  до уваги, що дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватись з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.
Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, частиною 1 ст. 20 Закону про банкрутство, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Законі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми.
При цьому, господарським судом правомірно враховано правовий висновок Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладений у пункті 164 постанови від 02.06.2021 у справі    №904/7905/16, згідно якого укладення договору боржника поза межами “підозрілого періоду”, визначеного    статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування   статті 42 КУзПБ    з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію    КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, банківська виписка по особистому рахунку боржника за 23.10.2018 підтверджує перерахування боржником 23.10.2018 ФОП Мусякевичу П.П. 447000,00 грн з призначенням платежу  “надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018 без ПДВ”, (т.11, а.с. 15).
Зокрема, пп. 14.1.257 Податкового кодексу України, безповоротна фінансова допомога це, сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів.
Факт передачі грошової суми позичальнику у наслідок його реального характеру є доказом і  факту укладення договору.
Відповідно до п. 185.1. Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів та/або послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.          
          Постачання послуг   – це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (пп. 14.1.185 ПКУ).
Постачання товарів – будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власнику, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (пп.14.1.191 ПКУ).
Таким чином, оскільки операція з надання/отримання платником ПДВ безповоротної фінансової допомоги не підпадає під визначення операцій з постачання товарів/послуг, така операція не є   об`єктом оподаткування ПДВ.
Судом першої інстанції враховано, що   ліквідатору посадовими особами банкрута не було передано бухгалтерської та іншої документації боржника.
При цьому, ФОП Мусякевич П.П. надані до матеріалів справи ТТН на підтвердження виконання договору № 3012/016-1 від 30 грудня 2016 про надання послуг,  якими останній намагався довести факт перерахування грошових коштів у розмірі 447000,00 грн, як оплату зазначених транспортних послуг, з помилковим зазначенням призначення платежу - 23.10.2018. 
Вказані пояснення ФОП Мусякевич П.П. господарським судом оцінено критично, оскільки наданні ТТН не містять відомостей, що транспортні послуги надані на підставі договору №3012/016-1 від 30 грудня 2016; загальна сума по наданим накладним значно більше 447000,00грн.; кожна надана ТТН містить загальну суму товару з ПДВ. 
При цьому, відповідно до банківської виписки по особистому рахунку боржника за 23.10.2016 боржником перераховано ФОП Мусякевич П.П. 447000,00грн. з призначенням платежу “надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018 без ПДВ”.
З огляду на матеріали даної справи, суд першої інстанції визнав докази - банківські документи, подані ліквідатором, більш вірогідними ніж докази, подані ФОП Мусякевич П.П. (копія договору №3012/016-1 від 30.12.2016, товарно-транспортні накладні, листи про зміну призначення платежу), якими останній намагався довести факт перерахування грошових коштів у сумі 447000,00 грн. як оплату за договором №3012/016-1 від 30 грудня 2016 про надання послуг.
Господарським судом обґрунтовано взято до уваги те, що, як слідує із банківської виписки по особистому рахунку боржника, останнім перераховано ФОП Мусякевич П.П. 447000,00 грн. з призначенням платежу  “надання безповоротної фінансової допомоги згідно договору №1910/18 від 19.10.2018 без ПДВ” - 23.10.2018 року, за один рік та 11 місяців до  відкриття провадження у справі № 905/813/20 про банкрутство ТОВ “Торговий Дім “Галпап Плюс”, тобто поза межами сумнівного періоду (за 11 місяців до сумнівного періоду), встановленого ст. 20 Закону про банкрутство.
При цьому, як вже зазначалось вище, відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеного у пункті 164 постанови від 02.06.2021 у справі  №904/7905/16, згідно якого укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду", визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом за умови доведеності відповідних обставин заявником.
Стаття 20 Закону про банкрутство присвячена тим правочинам (договорам), правовий результат яких (відчуження майна боржника) заперечується і потребує усунення з метою захисту інтересів кредиторів. Недійсність таких правочинів боржника пов`язується не з вадами волі або волевиявлення (ст.ст.203,215 ЦК), а з наявністю спеціальних підстав (ст.20 Закону про банкрутство) та часом їх вчинення – після порушення  справи про банкрутство або протягом року, що передував порушенню справи про банкруство (так званий «підозрілий період»).
У  Цивільному кодексу України відсутні прямі вимоги до договору про надання безповоротної фінансової допомоги та ліквідатором суду не надано пояснень та будь-яких доказів наявності підстав, визначених цивільним законодавством, для визнання договору недійсним.
Таким чином, господарський суд дійшов правомірного висновку, що договір №1910/18 від 19.10.2018 укладений поза межами “підозрілого періоду”, визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, відсутні підстави для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, та недоведені заявником належними та допустимими доказами наявність підстав, визначених цивільним законодавством, для визнання спірного договору недійсним.
Доводи скаржника відносно процесуальних порушень, на його думку, викладені в апеляційній скарзі,  колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що не підпадають під  порушенням норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи або є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (абз.2 ч.2, ч. 3 ст. 277 ГПК України).
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, ухвала Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Витрати по сплаті судового збору  розподіляються у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статями 269, 270, 275, 276, 281, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім «Галпап Плюс» Сиволобова М.М. на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.10.2021 у справі №905/813/20 залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.
              Повний текст постанови складено та підписано 04.07.2022.

Головуючий суддя                                                                    О.О. Радіонова

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота