Номер провадження: 22-ц/813/1020/22 
Справа № 523/3739/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       05.08.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Поворозко І.Ю., 
переглянувши справу №523/3739/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Затолокіної Катерини Ярославівни, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 5 березня 2019 року у складі судді Аліної С.С., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 13 березня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 28 липня 2012 року нотаріально посвідчено договір позики грошових коштів у розмірі 196947,52 грн., що еквівалентно 24640,00 доларів США. 19 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладеного договір про відступлення права вимоги за вказаним поговором позики. У зв`язку з не поверненням боргу за договором позики ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , 31 серпня 2015 року суд відкрив провадження в справі №523/13740/15-ц та ухвалою від 31 серпня 2015 року в порядку забезпечення позову наклав арешт на земельну ділянку кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, що розташовану за адерсою: АДРЕСА_1 , з внесенням відповідних записів про арешт до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Справу №523/13740/15-ц було об`єднано зі справою №523/18422/14-ц, де ухвалою суду від 25 вересня 2015 року вжиті на підставі ухвали від 31 серпня 2015 року заходи забезпечення позову було скасовано, про що ОСОБА_1 стало відомо лише 13 січня 2016 року. У період між скасуванням заходів забезпечення позову та переглядом в апеляційному суді ухвали суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову в справі №523/18422/14-ц, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15 жовтня 2015 року уклали між собою договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006. Вважаючи даний договір недійсним так як на момент укладення договору ОСОБА_3 не мала права на розпорядження земельною ділянкою в силу арешту на підставі ухвали суду від 31 серпня 2015 року в справі №523/18422/14-ц, позивач ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 203, статті 215 ЦК України просив:
визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0171 га, кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною К.Я. 15 жовтня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №880; стягнути судові витрати (т.1 а.с.1-6). 
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.27).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року в порядку забезпечення позову заборонено відчуження земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.29). 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 5 грудня 2017 року виключено приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Затолокіну К.Я. з числа відповідачів та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (т.1 а.с.79).
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 5 грудня 2017 року провадження у справі №523/3739/17 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №523/18422/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити певні дії, визнання договорів припиненими, позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (т.1 а.с.80).
23 листопада 2018 року справу №523/3739/17 розподілено іншому судді (т.1 а.с.82).
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (т.1 а.с.83). 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду (т.1 а.с.91).
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що житловий будинок та земельну ділянку придбала на підставі нотаріально посвідченого договору, на момент укладення правочинів майно не мало обмежень арештами чи іншими заборонами, позивачем не надано доказів існування перешкод для укладення правочину (т.1 а.с.106-108).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 5 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.177-181).
Висновок суду мотивовано недоведеністю позивачем обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 9 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1 а.с.184-186).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права полягає в наступному. На момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 не мала права на розпорядження земельною ділянкою, на яку було накладено арешт ухвалою суду від 31 серпня 2015 року в справі №523/13740/15-ц. Спірний правочин вчинено продавцем поза межами його цивільної дієздатності, що порушує умови дійсності правочину, передбачені статтями 203, 215 ЦК України. Висновок суду про недоведеність вимог не відповідає дійсності. Позивач не був стороною оспорюваного правочину, але є заінтересованою особою, яка вправі оскаржити правочин, його вимоги про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Оспорюваний договір суттєво обмежує позивача у праві задовольнити свої кредиторські вимоги за рішенням суду по справі №523/18422/14-ц, що були забезпечені арештом майна, у зв`язку з чим даний договір підлягає визнанню недійсним.
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У поясненні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника заперечила щодо змісту та вимог апеляційної скарги, підтримавши власну позицію в суді першої інстанції. Додатково зазначила, що після набуття у власність земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006 земельна ділянка була розділена на чотири самостійні ділянки, які перебувають у власності інших осіб, а саме земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:16:014:0008 у власності ОСОБА_7 , земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:16:014:0007 у власності ОСОБА_8 , земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:16:014:0009 у власності ОСОБА_9 , земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:16:014:0006 у власності ОСОБА_2 . Кожний з власників має на земельній ділянці належні їм на праві власності житлові будинки АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 відповідно (т.2 а.с.39-42).
У пояснені на пояснення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника зазначив, що земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, щодо якої існує спір та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не припиняла свого існування, позивач має відношення до спірної земельної ділянки, оскільки саме в його інтересах судом у справі №523/18422/14-ц були вжиті заходи забезпечення позову. Станом на теперішній час ухвала суду від 31 серпня 2015 року у справі №523/13740/15-ц (після об`єднання справ №523/18422/14-ц), якою накладено арешт на земельну ділянку, не скасована та діє. Вказане спростовує твердження ОСОБА_2 щодо того, що починаючи з жовтня 2015 року і до теперішнього часу не має жодного процесуального рішення суду по справі №523/18422/14-ц, яке б обмежувало права відповідача ОСОБА_3 продавати земельну ділянку, а відповідачу ОСОБА_2 її купувати (т.2 а.с.80-81). 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції та залишення без змін його резолютивної частини з огляду на наступне.
Між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено Договір позики грошових коштів в сумі 196 947,52 грн., еквівалент по курсу НБУ станом на 28 липня 2012 року 24640 доларів США, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. 28 липня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за №936.
Виконання зобов`язань за вказаним Договором позики від 28 липня 2012 року забезпечено іпотекою нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення площею 39,4 кв.м, розташованого за адересою: АДРЕСА_7 , на підставі Договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. 28 липня 2012 року. 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2015 року в справі №523/13740/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в порядку забезпечення позову накладено арешт на належне ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_8 ; на земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер 5110137600:16:014:0006 по АДРЕСА_1 ; на нежитлове приміщення по АДРЕСА_7 (т.1 а.с.11). 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року в справі №523/18422/14-ц справу №523/13740/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу об`єднано в одне провадження зі справою №523/18422/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити певні дії, визнання договорів припиненими; об`єднаній в одне провадження справі присвоєно №523/18422/14-ц.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року в справі №523/18422/14-ц скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2015 року в справі №523/13740/15-ц в частині нерухомого майна; знято арешт з нерухомого майна, а саме житлового будинку по АДРЕСА_8 ; земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер 5110137600:16:014:0006 по АДРЕСА_1 ; вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про арешт №11144450 (об`єкт обтяження: земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, АДРЕСА_2 ); №11069407 (об`єкт обтяження: АДРЕСА_8 ) (т.1 а.с.12).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 2 березня 2016 року (описку виправлено ухвалою від 30 березня 2016 року) в справі №523/18422/14-ц ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2016 року про скасування заходів забезпечення позову скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.13-15).
Отже, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу забезпечено ухвалою суду від 31 серпня 2015 року накладенням арешту на три об`єкти нерухомого майна, належні ОСОБА_10 , а саме на житловий будинок, на земельну ділянку, на нежитлове приміщення. Скасовуючи заходи забезпечення позову ухвалою від 25 вересня 2015 року, суд першої інстанції вжиті на підставі ухвали суду від 31 серпня 2015 року заходи забезпечення позову скасував частково, а саме в частині житлового будинку та земельної ділянки, при цьому арешт на нежитловому приміщенні був залишений, виходячи з принципу співмірності вимог вжитим заходам забезпечення позову. Скасовуючи ухвалу суду від 25 вересня 2015 року та передаючи питання на новий розгляд до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що порушено норми процесуального права щодо сповіщення учасників справи про розгляд питання про скасування заходів забезпечення позову.
Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі, еквівалентній 24640 доларів США, завжди залишалися забезпеченими арештом нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_7 . Крім того, виконання зобов`язання за нотаріально посвідченим договором позики грошових коштів було забезпечено передачею в іпотеку цього ж нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_7 , на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали суду від 24 листопада 2016 року про виправлення описки, в справі №523/18422/14-ц у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити певні дії, визнання договорів припиненими відмовлено; позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено, визнано ОСОБА_1 кредитором у зобов`язаннях, що виникли за договором позики, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. 28 липня 2012 року за реєстровим №936, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1 064 742,92 грн., розподілено судові витрати. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року в справі №523/18422/14-ц залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі №523/18422/14-ц постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишено без змін.
Постановою Одеського апеляційного суду від 25 січня 2021 року в справі №523/18422/14-ц рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 1 жовтня 2021 року в справі №523/18422/14-ц постанову Одеського апеляційного суду від 25 січня 2021 року залишено без змін. 
Договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчено 15 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною К.Я., зареєстровано в реєстрі за №880. На момент посвідчення вказаного правочину будь-які обмеження, заборони, арешти тощо за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006 були відсутні (т.1 а.с.129-171).
Позовні вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого 15 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною К.Я., зареєстрованого в реєстрі за №880, заявлено ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 203, статті 215 ЦК України та обґрунтовані тим, що договір підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_3 земельну ділянку було відчужено як особою, яка не мала права нею розпоряджатися, правочин вчинено продавцем поза межами його цивільної дієздатності, що порушує умови дійсності правочину, передбачені статтями 203, 215 ЦК України.
Відповідно до положень частини 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 
Цивільна дієздатність фізичної особи врегульована статтею 30 ЦК України, якою визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.
У розумінні частини 2 статті 30 ЦК України обмеження можуть бути встановлені для осіб, які не відповідають за свої дії через психічну хворобу або недоумство, зловживають наркотичними речовинами або алкогольними напоями, перебувають в місцях позбавлення волі тощо.
Тобто, вжиття у цивільній справі заходів забезпечення позову накладенням арешту на майно чи встановленням заборони вчиняти певні дії щодо майна, належного ОСОБА_3 , зокрема, щодо земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, ніяким чином не впливає на цивільну дієздатність ОСОБА_3 як фізичної особи суб`єкта цивільного права у розумінні цивільної дієздатності фізичної особі, яка визначена Цивільним кодексом України.
ОСОБА_3 земельна ділянка кадастровий номер 5110137600:16:014:0006 належала на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 1 липня 2014 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, індексний номер 23675745. Право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 11 червня 2014 року номер запису про право власності: 6185399, номер об`єкта нерухомого майна: 396842451101.
ОСОБА_3 як власнику нерухомого майна (земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006) у розумінні статті 317 ЦК України належали права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку за його наявності як заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна впливає на можливість посвідчення нотаріусом правочину, оскільки наявність заборон (обмежень) мали б наслідком відмову нотаріуса у посвідченні правочину. Що ж до цивільної дієздатності ОСОБА_3 як сторони правочину, то жодні заборони (обмеження) щодо належного їй на праві власності рухомого та нерухомого майна, навіть ті, що встановлені судом, не впливають на її цивільну дієздатність.
Правові підстави для визнання спірного правочину недійсним на підставі частини 2 статті 203, статті 215 ЦК України відсутні.
Крім того, щодо заінтересованості ОСОБА_1 у приведенні сторін недійсного, на його думку, правочину до того стану, який вони, сторони, мали до вчинення правочину, то тут необхідно враховувати також і те, що зобов`язання за нотаріально посвідченим договором позики грошових коштів були забезпечені іпотекою нерухомого майна, належного ОСОБА_3 та відмінного від земельної ділянки кадастровий номер 5110137600:16:014:0006, що була предметом оспореного ОСОБА_1 правочину. 
Наразі, судове рішення в справі №523/18422/14-ц про відмову ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики набрало законної сили, отже і обґрунтування його «заінтересованого» права на оскарження договору купівлі-продажу земельної ділянки як таке втратило свій сенс. 
Рішення суду першої інстанції в своїй мотивувальній частині підлягає зміні шляхом доповнення мотивувальної частини рішення вищевказаними висновками.
Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 30 червня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 5 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Затолокіної Катерини Ярославівни, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним – змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 5 серпня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська
Судді Г.Я.Колесніков 
Є.С.Сєвєрова