ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 березня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/3854/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2021 (суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до  Приватного акціонерного товариства "Запорізький абразивний комбінат" про стягнення суми адміністративно- господарських санкцій та пені,- 
в с т а н о в и В:
У травні 2021 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів  звернулось із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства   "Запорізький абразивний комбінат”  , в якій позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства   Запорізький абразивний комбінат   на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 920346,00 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2021 1 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення обгрунтовано тим, що відповідач ужив всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу. При цьому, жодних доказів про те, що відповідачем не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, позивачем не надано та не доведено факту протиправної відмови у працевлаштуванні інвалідів з боку відповідача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач  подав  апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що   відповідно до статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” середньооблікова кількість осіб з інвалідністю, яка мала бути працевлаштована на ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” у 2020 році складає 54 особи. В той же час, згідно звіту підприємтва за 2020 рік форми 10-ПОІ на ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” було працевлаштовано 47 осіб з інвалідністю. Відтак, за твердженням позивача підприємство не виконало встановлений законодавством норматив, а тому згідно положень статті 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” має сплатити суму адміністративно-господарських санкцій та пені за звітний 2020 рік в розмірі 920346,00 грн. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” зареєстровано як юридичну особу державну організацію 07.04.1992, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Приватне акціонерне товариство "Запорізький абразивний комбінат" відноситься до категорії підприємств, яким, відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.
ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” на виконання вимог чинного законодавства подало до позивача Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік (далі - Звіт).
У рядку 03 Звіту відповідач самостійно визначив, що кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону №875-XII , становить 54 особи.
За змістом рядка 02 Звіту середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 47 осіб.
У зв`язку з невиконанням ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” нормативу кількості штатних працівників осіб з інвалідністю, позивач здійснив розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік, та листом від 17.03.2021 №03-238/381 “Щодо сплати адміністративно-господарських санкцій” повідомив відповідача, що згідно показників, зазначених у Звіті, сума в рядку 06 (сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю) має дорівнювати 915584,88 грн. Також повідомлено про банківські реквізити для сплати суми адміністративно-господарської санкції та попереджено про нарахування пені у разі порушення строків сплати.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини регулюються  Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ  (далі - Закон №875-ХІІ), Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженим  наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року №223  і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.2007 за №552/13819 із змінами і доповненнями (далі - Порядок).
Відповідно до частин 1, 3  статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України»  для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог  статті 18 цього Закону.
Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним (частина 5 статті 19 Закону).
Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України»  передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Нормами  статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України»  передбачено, що особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Згідно з пунктом 4 частини третьої  статті 50 Закону України «Про зайнятість населення»  роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
На виконання пункту 4 частини третьої  статті 50 Закону України «Про зайнятість населення»  наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 № 316  затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». В контексті прийнятого  Закону № 5067  та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
Так, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому  Законом № 5067  та Наказом № 316;
- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому  Законом № 875-ХІІ  та Порядком № 70;
- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
В свою чергу,  закон  не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників осіб з інвалідністю.
При цьому,  Законом № 875-ХІІ  також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такої особи.
З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого  Законом  нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається у порядку, визначеному  наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що  у період з січня 2020 року відповідач направляв Шевченківському центру зайнятості звіти за формою №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” із детальними характеристиками вакансій та вимог до претендентів, які можуть бути зайняті також інвалідами. Наведене підтверджується копіями звітів форми №3-ПН від 25.02.2020 вих.№9/453, від 27.03.2020 вих.№9/803, від 21.05.2020 вих.№9/1233, від 23.06.2020 вих.№9/1520, від 23.07.2020 вих.№9/1757, від 25.08.2020 вих.№9/1911, від 30.09.2020 вих.№9/2160, від 09.10.2020 вих.№9/2241, від 30.10.2020 вих.№9/2416, від 25.11.2020 вих.№9/2633, від 22.12.2020 вих.№2880.
За 2020 рік на ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” самостійно працевлаштувались: ОСОБА_1 з 12.02.2020, ОСОБА_2 з 24.11.2020, що підтверджується довідкою відділу кадрів.
За 2020 рік до ПрАТ “Запорізький абразивний комбінат” за направленням центру зайнятості звертались: інваліди, які з різних причин, відмовились від працевлаштування на підприємстві, а саме: ОСОБА_3 направлення від 16.01.2020 та ОСОБА_4 направлення від 09.01.2020.
У 2020 році, з метою забезпечення належного інформування Управлінь праці та соціального захисту населення у Шевченківському та Олександрійському районах м. Запоріжжя, про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, відповідач направляв листи від 12.02.2020 вих.№9/319 та №9/320; від 21.07.2020 вих.№9/1719 та №9/1718, від 18.09.2020 вих.№2088 та №2069, від 10.11.2020 вих.№9/2503 та №/2502.
Крім того, відповідачем розміщувались оголошення, протягом року у газеті “Робота для всіх” копії витягів з газет надані відповідачем до матеріалів справи.
Впродовж 2020 року представники ПрАТ “Запоріжабразив” приймали участь в ярмарках вакансій для осіб з обмеженою працездатністю, що підтверджується телефонограмою від 14.01.2020 та повідомленням про участь у заході від Запорізького міського центру зайнятості від 16.01.2020.
Таким чином, відповідачем вживалися залежні від нього заходи щодо підшукування таких працівників з подальшим працевлаштуванням.
При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій, суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Оскільки доказів того, що відповідачем не створено робочі місця для інвалідів, відмовлено особам з інвалідністю у прийнятті на роботу, несвоєчасно надано державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, або несвоєчасно звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано, а тому в останнього не було підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.
З урахуванням того, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, він не може бути притягнутий до відповідальності за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування чи відсутність у населеному пункті за місцем знаходження установи осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватись. В його діях відсутня вина, як елемент господарського правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задоволенню не підлягають.
У відповідності до  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.  .
Керуючись ч. 4 ст.  241, ч. 3 ст.  243, ст.ст.  250,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  327-329 Кодексу адміністративного судочинства України  суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів -залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2021р. - залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова