ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 688/3259/21
Провадження № 22-ц/4820/498/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        позивачки         ОСОБА_1 ,
               представниці позивачки         ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії.
ОСОБА_1 зазначила, що їй на праві власності належать 37/300 частки житлового будинку та присадибної ділянки по АДРЕСА_1 . Відповідач є власником 41/100 частки сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці. ОСОБА_3 встановив на своїй земельній ділянці септик (фільтруючий колодязь) з порушенням вимог державних санітарних і будівельних норм. Зокрема, відповідачем не дотримано вимоги щодо відстані спорудження септика від інших житлових приміщень. У зв`язку з цим відбувається постійне підтоплення належного позивачці будинку стічними водами. Від постійної вологості ґрунту почав просідати будинок, пішли тріщини по зовнішній стіні та в кімнаті, з`явилися тріщини в асфальтному покритті біля фундаменту. Більше двох років ОСОБА_3 ігнорує прохання позивачки перенести септик в інше місце.
За таких обставин  ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_3 перенести септик (фільтруючий колодязь) на відстань не ближче ніж 15 метрів від вікон її будинку по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року в позові відмовлено.
Суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 не довела місце встановлення септика та невідповідність його будівельним нормам, а також підтоплення і руйнування будинку та земельної ділянки позивачки. Крім того, ОСОБА_1 пред`явила позов не до всіх належних відповідачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 встановив септик на своїй земельній ділянці з порушенням санітарних і будівельних норм, у зв`язку з чим відбувається підтоплення належного позивачці будинку. Оскільки другий співвласник домоволодіння, ОСОБА_4 , не має ніякого відношення до септика, то ОСОБА_1 правомірно пред`явила позов лише до ОСОБА_3 . Суд першої інстанції не врахував усі обставини, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 на праві спільної власності належить 37/300 частки житлового будинку та присадибної ділянки по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 є власником 41/100 частки сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке розташоване на землях комунальної власності. Співвласником інших 59/100 частки домоволодіння є ОСОБА_4 .
Рішенням Шепетівської міської ради Хмельницької області від 7 червня 2018 року №32 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у спільну часткову власність відповідно до часток у домоволодінні ОСОБА_3 (41/100) і ОСОБА_5 (59/100) земельну ділянку площею 735 кв.м по АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на цю земельну ділянку не зареєстровано в установленому законом порядку.

а) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Застосовані норми права

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Частиною 1 статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України слідує, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Із положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України слідує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
За змістом ст. 102 ЦПК України висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
В силу ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник (володілець, користувач) вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.
Власник (титульний володілець) може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.
Негаторний позов – це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпоряджання майном.
Підставою для подання такого позову є вчинення іншою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування, володіння і розпоряджання майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.
Неправомірні дії інших осіб у створенні власнику перешкод у користуванні майном повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо додержання правил добросусідства.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказала на те, що неправомірними діями відповідача, який встановив на своїй земельній ділянці септик (фільтруючий колодязь) з порушенням вимог державних санітарних і будівельних норм, їй чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою.
Отже, ОСОБА_1 заявила позовні вимоги на захист свого права власності, яке, як на її думку, реально (не на майбутнє) порушується та не визнається ОСОБА_3 .
В суді ОСОБА_3 заперечив неправомірність дій зі свого боку.
Зібрані докази, зокрема: письмові звернення ОСОБА_1 до Шепетівського міського голови Бузиль В.В. від 11 травня і 14 вересня 2021 року щодо неправомірного розташування каналізації на сусідній ділянці та перенесення септика (а.с. 20, 28); відповідь Виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 28 травня та 20 вересня 2021 року (а.с. 21, 27); акт обстеження домоволодіння по АДРЕСА_2 , складений працівниками управління житлово-комунального господарства (а.с. 22); фототаблиця (а.с. 29); показання свідка ОСОБА_6 , - достовірно та достатньо не підтверджують місце встановлення септика (фільтруючого колодязя) та невідповідність його будівельним нормам, а також підтоплення і руйнування будинку та земельної ділянки, внаслідок чого чиняться перешкоди у користуванні ОСОБА_1 житловим будинком і земельною ділянкою.
Такі дані могли бути встановлені, в тому числі висновком будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, наразі, сторони не зверталися до суду з відповідним клопотанням про її призначення та не подали до суду висновок експерта, складений на їх замовлення.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами порушення свого права, внаслідок чого заявлений нею позов не підлягає задоволенню.
Посилання ОСОБА_1 на обґрунтованість своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду додані ОСОБА_1 до апеляційної скарги: кадастровий план земельної ділянки кадастровий номер 6810700000:01:012:0468 з експлікацією (а.с. 82-84), акт обстеження септика (фільтруючого колодязя) по вул. Добровольського, 26, у м. Шепетівці, від 12 січня 2022 року, складеного комісією Виконавчого комітету Шепетівської міської ради (а.с. 98); листи Адміністративно-комунальної інспекції Виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 4 і 12 січня 2022 року (а.с. 99, 100), - оскільки зазначені письмові докази подані відповідачем без дотримання вимог ст.ст. 83, 367 ЦПК України.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

б) щодо належних відповідачів у справі

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
За змістом ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
В силу ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Із положень ст. 48 ЦПК України слідує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктами цивільних відносин можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.
Право спільної часткової власності виникає на майно, що належить одночасно кільком особам, із визначенням часток кожного із співвласників. Це право здійснюється за взаємною згодою співвласників, які наділені правомочностями щодо усього спільного майна. Право спільної часткової власності на майно припиняється внаслідок його реального поділу.
Відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.
Якщо позивач не заявляє вимоги до всіх належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.
Співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 , є ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Матеріали справи не містять об`єктивних даних про поділ цього домоволодіння між співвласниками.
Заява ОСОБА_4 від 11 січня 2022 року про фактичний поділ житлового будинку та земельної ділянки між ним і ОСОБА_3 не містить інформацію щодо предмета доказування та є неналежним доказом. До того ж, ця заява складена ОСОБА_4 після ухвалення оскаржуваного рішення суду та подана ОСОБА_1 із порушенням процесуального закону.
Звертаючись до суду з негаторним позовом ОСОБА_1 , указала на порушення свого права власності на житловий будинок і земельну ділянку з боку сусіднього землекористувача.
ОСОБА_4 має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами і повинен брати участь у справі як співвідповідач, натомість ОСОБА_1 не пред`явила до нього позов.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню ще і з тих підстав, що його заявлено не до всіх належних відповідачів.
Доводи апеляційної скарги не спростовують указаний висновок суду.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2022 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Стаднічук Н.Л.
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 5