Постанова
Іменем  України
 
16 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 932/17253/19-ц
 
провадження № 61-21197св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Укрпошта»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрпошта» 
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 02 липня 2021 року у складі судді Кудрявцевої Т. О. та постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - АТ «Укрпошта») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовну заяву мотивовано тим, що вона перебувала із відповідачем 
у трудових відносинах, працюючи на посаді начальника відділення поштового зв`язку поштового підрозділу № 110001001 Дніпро 
АТ «Укрпошта». 
Наказом відповідача від 15 жовтня 2019 року № 6298-к її було звільнено 
із займаної посади на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України, у зв`язку 
із втратою довір`я.
ОСОБА_1 вважала зазначений наказ відповідача незаконним, оскільки причина звільнення є законодавчо необґрунтованою. У вказаному наказі про звільнення не наведено ні фактичних, ні юридичних підстав звільнення, не зазначено частину статті 41 КЗпП України, за якою її звільнено. Разом 
із тим, у порушення вимог частини другої статті 47 КЗпП України цей наказ їй не видавався. Письмові пояснення у неї не відбиралися, а службова записка начальника відділу безпеки з координації роботи 
у Дніпропетровській дирекції ОСОБА_3, про яку зазначено в наказі про звільнення, на її думку, не може бути підставою для розірвання трудового договору на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.
Також, позивач зазначала, що її посада не була пов`язана з безпосереднім обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей, які б давали підстави для втрати довір`я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідач не звертався до Первинної профспілкової організації Дніпропетровської дирекції «Укрпошта» про надання згоди на її звільнення на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України, тому її звільнення відбулося без попередньої згоди на це виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої вона є. 
Разом із цим, ОСОБА_1 вважала, що відповідач не надавав їй щорічні відпустки за період з 17 жовтня 2016 року по 16 жовтня 2017 року - 
30 календарних днів, з 17 жовтня 2017 року по 16 жовтня 2018 року - 
30 календарних днів, з 17 жовтня 2018 року по 15 жовтня 2019 року - 
24 календарних днів. 
На її думку, у разі, якщо працівник йде у відпустку в обумовлений графіком строк, заява на відпустку може не подаватись. 
Позивач вважала, що відповідно до пункту 1 частини другої 
статті 80 КЗпП України щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. У зв`язку із цим, з 15 жовтня 
2019 року після зданого лікарняного за період з 17 вересня 2019 року 
по 12 жовтня 2019 року, на її думку, відбулося автоматичне продовження невикористаної основної відпустки на 24 дні. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд: скасувати наказ виконуючого обов`язки директора Дніпропетровської дирекції «Укрпошта» від 15 жовтня 2019 року № 6298-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на посаді начальника відділення зв`язку поштового відділу поштового зв`язку Дніпро; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток 
за час вимушеного прогулу за період з 15 жовтня 2019 року по день фактичного поновлення на роботі; допустити негайне виконання судового рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць, вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано наказ № 6298-к про припинення трудового договору 
від 15 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі 
пункту 2 статті 41 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі до АТ «Укрпошта» на посаду начальника відділення зв`язку поштового відділення поштового зв`язку Дніпро, 
з 15 жовтня 2019 року.
Стягнуто з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток 
за час вимушеного прогулу у розмірі 244 100,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог чинного трудового законодавства, зокрема: при вирішенні питання про звільнення позивача з роботи відповідач 
не звертався за попередньою згодою на звільнення до виробничого профспілкового органу підприємства; перед виданням наказу про звільнення письмові пояснення відповідачем у позивача не вимагалися 
і нею не надавалися, а також відсутні належні та допустимі докази того, 
що позивач за час роботи здійснила винні дії, що призвели до втрати довір`я до неї з боку відповідача, тому її позовні вимоги про скасування оскаржуваного наказу № 6298-к про припинення трудового договору 
від 15 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі 
пункту 2 статті 41 КЗпП України та поновлення її на роботі до АТ «Укрпошта» на посаду начальника відділення зв`язку поштового відділення поштового зв`язку Дніпро підлягають задоволенню.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Укрпошта» залишено без задоволення. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування оскаржуваного наказу 
№ 6298-к про припинення трудового договору від 15 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України 
та поновлення її на роботі до АТ «Укрпошта» на посаду начальника відділення зв`язку поштового відділення поштового зв`язку Дніпро, оскільки у наказі про звільнення позивача від 15 жовтня 2019 року № 6298-к 
не зазначено конкретного порушення, а також відсутні належні та допустимі докази того, що на час видання відповідачем зазначеного наказу про звільнення позивача з роботи остання за час роботи здійснила винні дії, 
що призвели до втрати довір`я до неї з боку відповідача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, 
АТ «Укрпошта», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову 
у повному обсязі.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства.
На думку АТ «Укрпошта», суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, неправильно застосував до спірних правовідносин пункт 2 статті 41 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 
1995 року № 10, а також суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №520/2865/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 592/7118/17, 
від 25 січня 2021 року у справі № 296/4664/21 та від 05 серпня 2021 року 
у справі № 201/103630/17.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року було відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 932/17253/19 
із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на касаційну скаргу у якому зазначено, 
що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до наказу (розпорядження) АТ «Укрпошта» від 17 жовтня 
2016 року № 2507 ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду начальника відділення зв`язку відділення поштового зв`язку Дніпро.
Відповідно до пункту 4.2. розділу ІV Положення про відділення поштового зв`язку Дніпро Поштамту Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта», затвердженого директором Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» 14 липня 2016 року, начальник відділення поштового зв`язку, зокрема, зобов`язаний: організовувати роботу відділу поштового зв`язку з надання послуг поштового зв`язку, супутніх та інших комерційних послуг відповідно до діючого Реєстру послуг УДППЗ «Укрпошта» з урахуванням потреб споживачів; забезпечувати рентабельну діяльність відділу поштового зв`язку; забезпечувати облік грошових коштів та інших матеріальних цінностей, ведення касових операцій згідно з вимогами Положення про ведення касових операцій в підрозділах національного оператора поштового зв`язку та Порядку організації роботи з готівковими коштами 
в об`єктах поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта», надання звітності 
до Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» та Поштамту Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» 
у встановлені строки; забезпечувати збереження грошових коштів, цінностей, майна, обладнання та умови зберігання цінностей відділення поштового зв`язку; забезпечувати охорону конфіденційної інформації, 
що є власністю держави, та комерційної таємниці Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»; своєчасний розгляд звернення громадян та належне вирішення питань, порушених у цих листах; не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які було довірено або стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків; організовувати контроль за роботою працівників поштового зв`язку відділу поштового зв`язку, своєчасно складати графік роботи та щоденно вести облік робочого часу працівників за табелем обліку робочого часу; своєчасно доводити до працівників відділення поштового зв`язку накази, розпорядження, рішення, доручення Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта», начальника Поштамту.
У пункті 4.3. розділу ІV вищевказаного Положення передбачено випадки покладення на начальника відділення поштового зв`язку відповідальності (матеріальної, дисциплінарної тощо). З цим Положенням ОСОБА_1 була ознайомлена 14 липня 2016 року.
12 грудня 2016 року директором Дніпропетровської дирекції 
УДППЗ «Укрпошта» були затверджені доповнення до Положення про відділення поштового зв`язку Дніпро Поштамту Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта», яким пункт 4.2. розділу 4 доповнено наступними пунктами: начальник відділення поштового зв`язку зобов`язаний: забезпечувати постійний контроль за розподілом навантаження потоку користувачів послуг між операційними вікнами; у разі виникнення черг - задіювати роботи в операційних вікнах увесь персонал об`єкта, включаючи безпосередньо начальника об`єкта та його заступника; запобігати виникненню невдоволення користувачів у приміщенні об`єкта поштового зв`язку, приділяючи максимальну увагу кожному користувачу послуг, 
що завітав до об`єкта поштового зв`язку; у разі усного звернення користувача на низьку якість обслуговування у підпорядкованому об`єкті поштового зв`язку, начальник об`єкта поштового зв`язку особисто (в разі відсутності - заступник начальника або працівник, що його заміщує) повинен вжити необхідні заходи для вирішення питання, що виникло 
у користувача послуг, надати йому необхідну допомогу чи відповідне роз`яснення. З цими доповненнями ОСОБА_1 була ознайомлена, про 
що свідчить її підпис.
17 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та Дніпропетровською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 
Відповідно до умов зазначеного договору працівник, який займає посаду начальника відділення поштового зв`язку та виконуючий роботу безпосередньо пов`язану з обробкою, зберіганням, продажем, виплатою пенсії та переводів, прийманням комунальних платежів, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за здійснені операції, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей, 
і в зв`язку з викладеним зобов`язується: а) бережливо відноситися 
до переданих йому для зберігання або для іншої мети цінностей підприємства, установи, організації і приймати заходи по попередженню шкоди; б) своєчасно повідомляти адміністрації підприємства, установи, організації про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; в) приймати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Відповідно до пункту 5 цього договору, його дія поширюється на весь час роботи з ввіреними працівнику матеріальними цінностями підприємства, установи, організації.
Наказом АТ «Укрзалізниця» «По особовому складу» від 17 липня 2019 року № 4365-к у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю начальника відділення зв`язку відділу поштового зв`язку Дніпро ОСОБА_1 відмінено дію наказу від 16 липня 2019 року № 4316-к про звільнення у зв`язку із втратою довір`я на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.
Наказом АТ «Укрзалізниця» «Про відсторонення від роботи» від 23 серпня 2019 року № 5339-к ОСОБА_1 начальника відділу поштового зв`язку Дніпро відсторонено від виконання своїх посадових обов`язків з 24 серпня 2019 року у зв`язку із проведенням службового розслідування без збереження заробітної плати.
23 серпня 2019 року працівниками АТ «Укрпошта» складено акт про відмову начальника відділу поштового зв`язку Дніпро ОСОБА_1 
від ознайомлення та підписання наказу про відсторонення від роботи.
Згідно наказу (розпорядження) АТ «Укрпошта» від 15 жовтня 2019 року 
№ 6298-к «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 звільнена з посади начальника відділення зв`язку поштового відділення поштового зв`язку Дніпро, на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України, 
у зв`язку із втратою довір`я. 
Підставою звільнення в наказі зазначено службову записку начальника відділу безпеки з координації роботи у Дніпропетровській дирекції 
ОСОБА_3 . 
Відповідно до зазначеної службової записки фахівцями відділу безпеки з координації роботи у Дніпропетровській області з метою попередження нанесення збитків підприємству шляхом реалізації маркової продукції за заниженими тарифами встановлено невідому особу на ім`я « ОСОБА_4 », який у своїй діяльності користувався телефоном мобільного оператора НОМЕР_1 , займався реалізацією знаків поштової оплати, а саме марок за заниженими цінами, які, можливо мають ознаки підроблення. Проведеними заходами відділом безпеки було встановлено, що до схеми розповсюдження марок можуть бути причетні працівники дирекції: бухгалтерії, начальники відділу поштового зв`язку, оператори поштового зв`язку та інші. 
Разом із цим начальник відділу безпеки з координації роботи 
у Дніпропетровській області ОСОБА_3 у службовій записці вважав, 
що з метою організації ефективної боротьби з шахрайськими діями щодо поштових марок необхідно притягти до відповідальності за порушення вимог пункту 86 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 20009 року № 270, зокрема: начальника поштового зв`язку м. Дніпро ОСОБА_1
З зазначеним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 15 жовтня 2019 року та зазначала про незгоду з ним.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, 
що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановити або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків, що касаційна скарга АТ «Укрпошта» задоволенню 
не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої та шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений 
в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої 
статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди 
як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий 
їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Як роз`яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.
Відповідно до частини третьої статті 41 КЗпП України розірвання договору 
у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог 
статті 43 цього Кодексу.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, 
що позивач відносилась до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові кошти та товарні цінності.
При цьому, ураховуючи те, що зі службової записки відповідача 
від 11 червня 2016 року, яка була підставою звільнення позивача, 
не вбачається що вона стосується саме останньої, суд першої інстанції, 
з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вважав, що на час видання відповідачем наказу про її звільнення 
від 15 жовтня 2019 року № 6298-к не було достатніх належних 
та допустимих доказів того, що позивач за час роботи здійснила винні дії, що призвели до втрати довіри до неї з боку відповідача та надані відповідачем докази провини позивача це не спростовують. 
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази 
і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача відбулось 
з порушенням додаткових гарантій працівника, встановлених трудовим законодавством, що є підставою для поновлення ОСОБА_1 на посаді 
та стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Доводи касаційної скарги щодо проведення неправильного визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу 
є необґрунтованими, оскільки при визначенні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу судами правильно застосовано положення статті 235 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 
1995 року № 100. Суди визначили середньоденний середній заробіток позивача на підставі поданих сторонами доказів.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норм матеріального 
й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі 
№ 520/2865/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 592/7118/17, 
від 25 січня 2021 року у справі № 296/4664/21, від 05 серпня 2021 року 
у справі № 201/10330/17 та від 23 листопада 2021 року у справі 
№ 161/13413/20, на які заявник посилається у касаційній скарзі, 
є необґрунтованими, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій 
не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність 
та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти, 
що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої 
та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 
2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     С. Ф. Хопта

      О. М. Осіян

      Н. Ю. Сакара