Постанова       
Іменем України
 
12 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 357/12524/18
провадження № 61-18786св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи за первісними позовами:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського», Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Державний кадастровий реєстратор Відділу у Білоцерківському районі та м. Біла Церква Головного управління Держгеокадастру у Київській області, 
третя особа - Макіївська сільська рада Білоцерківського району,
 
учасники справи за зустрічними позовами:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Державний кадастровий реєстратор Відділу у Білоцерківському районі та м. Біла Церква Головного управління Держгеокадастру у Київській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подану адвокатом Молчановим Д. В., на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року у складі судді Кошель Л. М. , та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 
2020 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_4 , правонаступниками якої 
є  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 , звернулася до суду позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського»(далі - ТОВ «Маки»), Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Державного кадастрового реєстратора Відділу у Білоцерківському районі та м. Біла Церква Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - державний кадастровий реєстратор), третя особа - Макіївська сільська рада Білоцерківського району, про визнання державного акту на право постійного користування землею недійсним, скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою та зобов`язання зареєструвати земельну ділянку.
В позові зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,2501 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220482900:01:002:0012, в межах Макіївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка повністю накладається на земельну ділянку площею 9,7748 га, яка належить на праві постійного користування ТОВ Маки, кадастровий номер 3220482900:01:002:0120. У зв`язку з вказаним їй було відмовлено рішенням кадастрового реєстратора від 01 жовтня 2018 року у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Вважає, що підстави для видачі ТОВ «Маки» державного акту на право постійного користування землею від 05 березня 
1997 року були відсутні. Крім того, зазначала, що з 02 січня 2011 року товариство орендувало у неї земельну ділянку на підставі договору оренди.
Враховуючи зазначене, просила суд: 
- визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 002041, виданий 05 березня 1997 року Макіївською сільською радою народних депутатів Білоцерківського району ЗАТ «Маки» на постійне користування 406,5 га землі в межах згідно з планом землекористування для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення 7 сесії Макіївської сільської ради народних депутатів від 20 грудня 1996 року, зареєстрованого 
в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за 
№ 34-п;
- скасувати відповідний запис про інше речове право 25282072 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- зобов`язати державного кадастрового реєстратора внести відомості до Державного земельного кадастру про належну  ОСОБА_4 на праві власності земельну ділянку.
У жовтні 2018 року з аналогічним позовом до суду звернулась ОСОБА_1 та вказала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,8000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3220482900:01:002:0006, в межах Макіївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка повністю накладається на земельну ділянку площею 9,7748 га, яка належить на праві постійного користування ТОВ «Маки», кадастровий номер 3220482900:01:002:0120. У зв`язку з вказаним їй відмовлено у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки та внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. 
У листопаді 2018 року ТОВ «Маки» подало зустрічні позовні заяви до 
ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Державний кадастровий реєстратор Відділу у Білоцерківському районі та м. Біла Церква Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що з 1997 року ТОВ Маки використовує земельну ділянку, а спірна ситуація щодо накладення земельних ділянок відповідачів на земельну ділянку з кадастровим номером 3220482900:01:002:0120 зумовлено тим, що позивачі не дотрималася законодавчо встановленого порядку відведення земельних ділянок, не отримали від ТОВ Маки відмову від постійного користування, не було замовлено та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю, не було погоджено технічну документацію із землеустрою, не було внесено відомості про спірну ділянку до Державного земельного кадастру. Вказані дії призвели до порушення права товариства на користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3220482900:01:002:0120.
ТОВ «Маки» просило:
- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 151967 від 07 березня 2006 року, виданого на ім`я  ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації 
№ 68 від 01 березня 2006 року;
- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 151974 від 07 березня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 68 від 
01 березня 2006 року;
- відмовити у задоволенні первісних позовів.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2019 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників позивача ОСОБА_4 , у зв`язку з її смертю.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 
19 листопада 2020 року, відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в задоволенні основних позовів.
Зустрічні позови ТОВ «Маки» задоволено. 
Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 151974 від 07 березня 2006 року, виданий ОСОБА_1 на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 68 від 
01 березня 2006 року. 
Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 151967 від 07 березня 2006 року, виданий ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 68 від 
01 березня 2006 року. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Маки» судові витрати в сумі 1 762,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Маки» судові витрати в сумі 881,00 грн з кожного. 
Відмовлено ТОВ «Маки» у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвокатів Адвокатського об`єднання «ЯР.ВАЛ ГРУП».
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачами за первісними позовами не доведено незаконності набуття ТОВ «Маки» прав постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220482900:01:002:0120 та задовольнив зустрічні позови ТОВ «Маки», оскільки правомірне набуття права на землю за змістом статті 116 ЗК України 2001 року та загальних засад цивільного законодавства можливе лише на вільні земельні ділянки, що 
в даному випадку станом на 2006 рік було відсутнє. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що до суду надані докази ухвалення рішення уповноваженим органом рішення Макіївської сільської ради народних депутатів Білоцерківського району від 14 червня 1996 року та рішення Макіївської сільської ради народних депутатів Білоцерківського району сьомої сесії двадцять другого скликання від 20 грудня 1996 року. Доводи представника апелянтів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Молчанова Д. В. про не ухвалення (фіктивність) вказаних рішень органів державної влади суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, оскільки вироку суду 
у кримінальній справі, який набрав законної сили до суду не надано, а сам по собі факт кримінального провадження не свідчить про фіктивність вказаних рішень.
Факт реєстрації Державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 002041, виданого ЗАТ «Маки», в книзі записів Державних актів за № 34п від 17 квітня 1997 року, підтверджується наявними у справі доказами 
і сторонами не заперечується. 
Посилання представника ТОВ «Маки» на те, що передана товариству в постійне користування земельна ділянка використовувалась з 1948 року сільськогосподарським товариством (артіллю, колгоспом), а в подальшому 
і цим товариством до отримання державного акту від 05 березня 1997 року підтверджується наданими до суду доказами, зокрема оригіналом Державного акту від 1948 року.
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Молчанова Д. В. щодо порушення процедури ухвалення рішення про відведення земельної ділянки в постійне користування, зокрема, не надання Макіївською сільською радою дозволу на складання проекту відведення та виготовлення державних актів на право постійного користування землею ЗАТ «Маки», відсутності проектної документації, відведення земель та відсутності відповідного рішення Макіївської сільської ради про передачу землі ЗАТ «Маки» в постійне користування. При цьому суд апеляційної інстанції погодився з судом першої інстанції, що факт існування договорів оренди земельних ділянок, укладених між сторонами в період 2006-2011 років та виплати орендної плати не можуть бути визнані підставою для визнання недійсним оспорюваного Державного акта від 05 березня 1997 року. Посилання представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Молчанова Д. В. на покази свідка ОСОБА_5 та покази позивача ОСОБА_2 цих висновків суду не спростовують, тому судом відхилені.
Оскільки до суду не надано доказів на спростування безперервного постійного користування земельною ділянкою ТОВ «Маки» на підставі Державного акту від 05 березня 1997 року, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідачів про застосування строку позовної давності, як підставу відмови 
в позові.
Факт накладення (100% співпадіння меж) земельної ділянки належної на праві постійного користування ТОВ Маки на земельні ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сторони в суді не заперечували, доказів проведення землевпорядної експертизи з приводу дослідження факту накладення меж земельних ділянок до суду не надали, відповідне клопотання в суді не заявляли.
Оскільки судом встановлено, що у березні 2006 році ОСОБА_6 та 
ОСОБА_4 отримали державні акти про право власності на земельні ділянки, право постійного користування на які за Державним актом від 
05 березня 1997 року належало ЗАТ «Маки», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 151974 від 07 березня 2006 року, виданого ОСОБА_6  на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 68 від 01 березня 2006 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 151967 від 07 березня 
2006 року, виданого ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації № 68 від 01 березня 2006 року. 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, який, відмовляючи у стягненні із відповідачів за зустрічним позовом 91 560,00 грн витрат на правничу допомогу, обґрунтовано виходив з того, що згідно пункту 5.5 Договору про надання правової допомоги від 10 квітня 2018 року вартість оплати робіт/послуг за цим договором визначається відповідно до Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього Договору (т. 1 а. с. 82-88 т. 2 а. с. 100-106). Проте Додаток № 1 до цього Договору до суду не надано, що унеможливило визначити розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката. А згідно частини першої статті 138 ЦПК Українивитрати, пов`язані 
з переїздом до ціншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також наймання житла, несуть сторони.
Аргументи учасників справи
Позиція  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У грудні 2020 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - Молчанов Д. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Маки» ніколи не мало права постійного користування на ті землі резерву, що були виділені для розпаювання працівникам соціальної сфери, в тому числі і позивачам. З опису зовнішніх меж земельної ділянки, переданої в постійне користування ТОВ «Маки» у 1997 році, зображеного в Державному акті, без розшифровки кольорових позначень та без аналізу технічної документації за 1996-1997 роки, неможливо встановити які саме земельні масиви були передані ТОВ «Маки» у постійне користування 
у 1997 році. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2017 році на підставі того ж Державного акта Н-КВ № 002041 від 05 березня 1997 року, 
а також нібито на підставі науково-технічної документації по складанню державних актів на право колективної власності та постійного користування ЗАТ «Маки» за 1997 рік, яка відсутня і суду не надавалась.
Правова підстава для видачі ТОВ «Маки» Державного акту на право постійного користування землею серія та номер: II- КВ№002041 від 05 березня 1997 року відсутня, оскільки згідно з протоколом 7-ї сесії Макіївської сільської ради народних депутатів 22-го скликання від 20 грудня 1996 року, на яку міститься посилання в Державному акті, питання про передачу ТОВ «Маки» в постійне користування, будь-яких земельних ділянок не входило до порядку денного сесії та не вирішувалося, відповідно рішення про передачу земельної ділянки площею 406,5 га в постійне користування ЗАТ «Маки» не розглядалось не приймалось (т. 1 а. с. 15, т. 2 а. с. 29-43). Представником ТОВ «Маки» надана копія прийнятого рішення Макіївської сільської Ради народних депутатів 5 сесії 22 скликання від 14 червня 1996 року про надання земель у постійне користування ЗАТ «Маки» (т. 2 а. с. 74). Однак ця копія є недостовірною, оскільки 5 сесія 22 скликання Макіївської сільської Ради народних депутатів відбувалась у березні 1996 року, 
а в червні 1996 року жодної сесії Макіївської сільської ради не було. За 1996 рік Макіївською сільською радою проведено три сесії 22 скликання: 5-та - 
26 березня 1996 року, 6-та - 16 травня 1996 року, 7-ма - 20 грудня 1996 року (т. 1 а. с. 15, т. 5 а. с. 8, 25). 
В матеріалах справи відсутнє рішення Макіївської сільської ради народних депутатів про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в постійне користування ЗАТ «Маки». Зі змісту рішення Макіївської сільської ради 5 сесії 22 скликання від 26 березня 1996 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у приватну власність» вбачається, що воно жодним чином не стосувалось ЗАТ «Маки» і цим рішенням не надавався дозвіл КП «Київгеоінформатика» на складання проекту відведення та виготовлення державних актів на право постійного користування землею ЗАТ «Маки» (т. 1 а. с. 50). 
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 (сільський голова с. Макіївка) показав, що за весь час його роботи - дві каденції на посаді - він не бачив ні державного акту ТОВ «Маки» на право постійного користування землею, ні рішення Макіївської сільської ради про передачу товариству землі 
в постійне користування. Директор ТОВ «Маки» ОСОБА_9 показав, що він працює на даному підприємстві з 1999 року. З 1999 по 2017 обіймав посаду головного агронома товариства, а з серпня 2017 року призначений його директором. ОСОБА_9 зазначив, що в 2017 році товариство почало впорядковувати землі і тільки тоді він дізнався про наявність Державного акту на право постійного користування землею за 1997 рік. Старої технічної документації, на підставі якої цей державний акт видавався, він не бачив, її 
у товаристві немає. Також ОСОБА_9 зазначив, що після надання земельних ділянок працівникам соціальної сфери в 2006 році площа землі, яку обробляло ТОВ «Маки», не змінилась.
Надання суду копії з копії документу не передбачено чинним процесуальним законодавством України, такий документ не може вважатись письмовим доказом у справі. А тому наявна в матеріалах справи незасвідчена копія з копії науково-технічної документації фрагмент по складанню державних актів на право колективної власності та постійного користування ЗАТ «Маки» за 1997 рік, розроблена Київським відділенням Інституту землеустрою, не має жодного доказового значення та не може вважатись судом як такою, що не викликає сумнівів щодо правдивості.
Тому станом на 2006 рік (на час надання позивачам у приватну власність земельних ділянок) ТОВ «Маки» не мало права постійного користування на ті землі резерву, що були виділені та роздані працівникам соціальної сфери.
Правомірність реєстрації 24 вересня 2018 року права постійного користування землею ЗАТ «Маки» зводиться до законності Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЗАТ «Маки» серія ІІ-КВ № 002041 від 05 березня 1997 року та посилання на першу науково-технічну документацію, що розроблялась в 1997 році як передумова видачі вказаного Державного акту, яка так і не була надана у справу та досліджена.
З моменту одержання позивачами Державних актів на право приватної власності на землю у них виникло право власності на відповідні земельні ділянки. Державні акти позивачів пройшли державну реєстрацію згідно пункту 4.2. Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України 02 липня 2003 року № 174 та зареєстрованого 
в Мін`юсті України 25 липня 2003 року за № 641/7962, що крім відмітки на самих актах додатково підтверджується витягами з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку (т. 5 а. с. 58-62). Саме на державу в особі її уповноважених органів покладався обов`язок перенести до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку відомості про земельні ділянки позивачів. І саме невиконання посадовими особами Управління Держгеокадастру та його структурних підрозділів вимог закону призвело до порушення права власності позивачів на землю та даного судового спору. Даний висновок підтвердив у своїх поясненнях державний кадастровий реєстратор Музичко О. Г. , який вказав, що відомості про земельні ділянки ОСОБА_1 і ОСОБА_4 повинні були бути внесені до Державного земельного кадастру автоматично. Але на момент реєстрації права постійного користування ТОВ «Маки» у 2018 році відомостей про земельні ділянки позивачів в ДЗК не було, а тому накладення не виявлено.
Таким чином можна дійти висновку, що позивачам дійсно надавались вільні ділянки, а захоплення їх земельних ділянок відбулось шляхом внесення неправдивих відомостей у земельний кадастр в березні 2018 року.
Аналіз касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині відмови 
у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ТОВ «Маки» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
Позиція ТОВ «Маки»
У грудні 2020 року ТОВ «Маки» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою та просило скасувати судові рішення у справі в частині відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 103 509,95 грн та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції; стягнути з позивачів судові витрати за розгляд справи в касаційній інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що інтереси ТОВ «Маки» по справі представляли адвокати АО «ЯР.ВАЛ ГРУП» (м. Київ), що підтверджується Договором про надання правової допомоги № 10-04-18/ю12 від 10 квітня 
2018 року та ордерами. За період розгляду справи в суді першої інстанції 
з 02 листопада 2018 року по 07 липня 2020 року, представники ТОВ «Маки» взяли участь у 11 судових засіданнях в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області, який знаходиться на відстані 89,2 км. від офісу АО «ЯР.ВАЛ ГРУП». Представники ТОВ «Маки» здійснювали поїздки до суду першої інстанції автомобілем, що підтверджується 11 фіскальними чеками на придбання пального на суму 9 509,95 грн: чек № 4460; чек № 24 438646; чек № 48 250056; чек № 61 257789; чек № 98 264908; чек № 99 291383; чек № 4695; чек 
№ 107 568603; чек № 94 572805; чек № 0765 від 24 червня 2020 року; чек 
№ 222 592210 від 07 липня 2020 року. Оригінали цих чеків ТОВ «Маки» залучило до матеріалів справи, разом з детальним переліком робіт, виконаних адвокатами АО «ЯР.ВАЛ ГРУП» від 22 червня 2020 року та від 10 липня 
2020 року.
Висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування статті 138 ЦПК України не відповідає висновку, який зробив Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування статті 137 ЦПК України не відповідає висновку щодо застосування цієї норми, зробленому у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі 
№ 826/1216/16; у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі 
№ 509/5043/17».
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, надано договір на правову допомогу, акт приймання передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
ТОВ «Маки» повністю виконало зазначені вимоги та надало суду детальний перелік робіт, виконаних адвокатами АО «ЯР.ВАЛ ГРУП», в яких детально розписано, яка робота була виконання адвокатами по справі за період 
з 02 листопада 2018 року по 07 листопада 2020 року, година роботи адвоката становить 1 000,00 грн. Зазначені роботи та здійснені витрати повністю прийняті ТОВ «Маки», що підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт АО «ЯР.ВАЛ ГРУП» від 31 липня 2020 року, який разом з Додатком № 1 до Договору про надання правової допомоги № 10-04-18/ю12 від 10 квітня 2018 року додано до апеляційної скарги.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються ТОВ «Маки» 
в частині відмови у відшкодуванні судових витрат, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Маки».  
В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суди порушили норми процесуального права та застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, від 23 листопада 2020 року 
у справі № 638/7748/18, від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17, 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі 
№ 826/1216/16).
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .  
В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанцій в оскаржених судових рішеннях порушили норми процесуального права та застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11).
Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Щодо державних актів на право власності на земельні ділянки ТОВ Маки 
Рішенням Макіївської сільської ради народних депутатів Білоцерківського району від 26 березня 1996 року затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок в с. Макіївка, проведеної Київським підприємством Київгеоінформатика ГУГКК України, надано дозвіл Київському підприємству Київгеоінформатика на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю та постійного користування землею.
Рішенням Макіївської сільської ради народних депутатів Білоцерківського району від 14 червня 1996 року передано земельні ділянки колективного сільськогосподарського підприємства - ЗАТ «Маки» у колективну власність загальною площею 1 787 га та постійне користування загальною площею 533,3 га, з яких: із земель резервного фонду 159,7 га; земель природоохоронного призначення 29,5 га; земель водного фонду 101,1 га; земель держлісфонду 85,6 га, земель запасу 157,4 га.
Рішенням Макіївської сільської ради народних депутатів Білоцерківського району сьомої сесії двадцять другого скликання від 20 грудня 1996 року передано колективному сільськогосподарському підприємству асоціації «Маки» у колективну власність 1 721,6 га земель, у постійне користування 406,5 га земель в складі: резервного фонду 208,4 га; природоохоронного призначення 25,7 га; водного фонду 98,0 га; лісового фонду 74,4.
05 березня 1997 року видано державний акт на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 002041, згідно якого ЗАТ «Маки» набуло право постійного користування на землі сільськогосподарського виробництва площею 406,5 га 
в межах згідно з планом землекористування. Державний акт зареєстрований 
в книзі записів Державних актів за № 34п від 17 квітня 1997 року.
У 2017 році на замовлення ТОВ « Маки» ДП « Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває в постійному користуванні ТОВ «Маки» для іншого сільськогосподарського призначення в межах Макіївської сільської ради Білоцерківського району. 
14 березня 2018 року на підставі вказаної технічної документації до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельні ділянки, якими ТОВ «Маки» користується на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 002041, серед них і інформація по земельній ділянці з кадастровим номером: 3220482900:01:002:0120 площею 9,7748 га, цільове призначення для іншого сільськогосподарського призначення, за адресою Київська область, Білоцерківський район, Макіївська сільська рада.
Рішення про державну реєстрацію права постійного користування ТОВ «Маки» земельною ділянкою площею 9,7748 га з кадастровим номером: 
3220482900:01:002:0120 прийнято державним реєстратором Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюн Д. С. від 16 березня 2018 року, індексний номер: 40159475.
Щодо державного акту на право власності на земельну ділянку 
ОСОБА_4 . 
Згідно розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області № 67 від 01 березня 2006 року надано дозвіл на розробку технічної документації зі складання державних актів на право власності на землю 71-му працівнику соціальної сфери в адміністративних межах Макіївської сільської ради згідно додатку, серед яких ОСОБА_4 площа 1.2501 га, код ділянки на схемі поділу - 12.
Згідно розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області № 68 від 01 березня 2006 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) в адміністративних межах Макіївської сільської ради Білоцерківського району та надано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 71-му власникам земельних часток (паїв) в адміністративних межах Макіївської сільської ради Білоцерківського району, з подальшим виготовленням державних актів на землю згідно додатку. Під номером 34 додатку до розпорядження № 68 значиться ОСОБА_4 , площа ділянки 1,2501 га, код ділянки на схемі поділу - 12.
07 березня 2006 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки, зокрема ОСОБА_4 - серія ЯГ № 151967 для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3220482900:01:002:0012, який зареєстрований в книзі записів реєстрації Державних актів за № 108 від 
07 березня 2006 року.
В період з 2006 року зазначена земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «Маки» за договорами зОСОБА_4 .
Згідно рішення державного кадастрового реєстратора. від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_4 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки з підстав накладення на земельну ділянку з кадастровим номером 3220482900:01:002:0120, площа співпадає на 100 %, повне співпадіння. 
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 3 ЗК України 1990 року (тут і далі у редакції, чинній на час видачі державного акту на право постійного користування землею ЗАТ «Маки») власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.
До відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, 
в тому числі на умовах оренди, у порядку, установленому статтями 17 і 19 цього Кодексу (пункт 1 частини першої статті 9 ЗК України 1990 року).
Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року).
Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України 2001 року (тут 
і далі у редакції, чинній на час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 ) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи набувають права  власності та права користування  земельними  ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої  влади  або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають  приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. 
Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем 
і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року по справі № 581/478/18 (провадження № 61-183св20) вказано, що «належними відповідачами у справах про визнання недійсними актів про право власності на земельну ділянку 
є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів 
й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Звернувшись з цим позовом до суду, позивачі просили визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 
№ 335691, виданий 20 грудня 2005 року на ім`я ОСОБА_3 , та визнати за ними право власності в порядку спадкування на земельну ділянку. Установлено, що оскаржуваний державний акт виданий Липоводолинською районною державною адміністрацією. Отже, заявлені позивачами вимоги в частині визнання цього державного акта недійсним безпосередньо стосуються прав та обов`язків Липоводолинської районної державної адміністрації не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивачів з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. Проте, Липоводолинська районна державна адміністрація до участі в справі 
в якості співвідповідача не залучена, клопотань про її залучення співвідповідачем за цим позовом позивачі не заявляли, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку внаслідок неналежного складу відповідачів. У той же час, позовні вимоги про визнання права власності 
в порядку спадкування на земельну ділянку не підлягають задоволенню 
у зв`язку з тим, що вони є похідними».
У справі, що переглядається, оспорюваний за первісним позовом державний акт виданий ЗАТ «Маки» на підставі рішення Макіївської сільської ради народних депутатів Білоцерківського району від 20 грудня 1996 року;оспорюваний за зустрічним позовом державний акт виданий  ОСОБА_4 на підставі розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 01 березня 2006 року. Позовних вимог до Макіївської сільської ради Білоцерківського району та Білоцерківської районної державної адміністраціїне пред`явлено, клопотань про залучення їх до участі у справі як співвідповідача позивачі не заявляли.
За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних державних актів внаслідок неналежного складу співвідповідачів. З огляду на незалучення до участі в справі осіб, питання про права та обов`язки яких підлягає вирішенню за результатами розгляду позовних вимог, у задоволенні вказаних вимог судам слід було відмовити з цих підстав. Натомість інші позовні вимоги за первісним позовом 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заявлені як похідні від позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного державного акта, тому в їх задоволенні слід відмовити з цих підстав. Тому суди правильно відмовили у задоволенні вимог за первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , проте помилилися щодо мотивів такої відмови. У зв?язку з цим оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог за первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить змінити в мотивувальній частині, а в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Маки» - скасувати 
з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Щодо стягнення судових витрат
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті 
в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі 
№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови 
у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи результат касаційного перегляду справи, відсутні підстави для покладення судових витрат ТОВ «Маки» на ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 .
Разом з цим, відмовляючи у стягненні із відповідачів за зустрічними позовами витрат на правничу допомогу, у тому числі з ОСОБА_1 , суди виходили з того, що згідно пункту 5.5 Договору про надання правової допомоги від 10 квітня 
2018 року вартість оплати робіт/послуг за цим договором визначається відповідно до Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього Договору. Проте Додаток № 1 до цього Договору до суду не надано, що унеможливило визначити розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката.
Ураховуючи встановлення судами недоведеності розміру сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат на правничу допомогу, правильним 
є висновок судів про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Маки» в цій частині. 
Крім того, ТОВ «МАКИ» зазначало, що понесені товариством у зв`язку 
з розглядом справи витрати склали 103 509,95 грн., з яких 94 000,00 грн. вартість роботи адвокатів за період з 02 січня 2018 року по 07 липня 2020 року та 9 509,95 грн. витрати на проїзд. Вважало, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на правову допомогу та проїзд адвокатів.
Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витратсторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 138 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови 
у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Верховний Суд зауважує, що запровадження законодавцем граничного розміру (верхньої межі) компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані з прибуттям до суду, покликане насамперед запобігти завищенню розміру цих витрат та попередженню зловживання таким правом.
Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 
13 березня 1988 року № 59 витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним 
і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) 
з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків 
і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Пунктом 14 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.
Таким чином, сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1988 року № 59».
Відмовляючи у стягненні витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту представників ТОВ «Маки», суди помилково виходили з того, що такі витрати не підлягають компенсації за рахунок іншої сторони. 
Ураховуючи викладене, відсутність заперечень ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту представників ТОВ «Маки», судові рішення в цій частині  підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткову компенсацію цих витрат за рахунок ОСОБА_1 пропорційно задоволених до неї вимог за зустрічними позовами ТОВ «Маки» в сумі 4 754,72 грн.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, 
а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року по справі № 581/478/18 (провадження № 61-183св20), дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з наведеним та зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає, що:
касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 слід задовольнити частково;
оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 змінити в мотивувальній частині;
оскаржені судові рішення в частині задоволення зустрічного позовуТОВ «Маки» до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, стягнення судових витрат- скасувати, в задоволенні зустрічного позову в указаній частині - відмовити.
Доводи касаційної скарги ТОВ «Маки», з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ТОВ «Маки» слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення в частині вимог ТОВ «Маки» до ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, пов`язані з переїздом, скасувати з ухваленням 
в цій частині нового рішення про їх часткове задоволення, а в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу ? залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського» задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 
2020 року в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського», державного кадастрового реєстратора Відділу у Білоцерківському районі та м. Біла Церква Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 
2020 року в частині задоволення зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним державного актуна право власності на земельну ділянку, стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судових витрат скасувати, 
з ухваленням в цій частині нового рішення про відмовув задоволенні зустрічного позовув зазначеній частині.
Постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського» до ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, пов`язаних з переїздом, скасувати, а в іншій частині вимог про стягнення судових витрат - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маки» ім. О.П.Сем`янівського» 4 754,72 грн судових витрат, пов`язаних з переїздом.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року 
в скасованих та змінених частинах втрачають законну силута подальшому виконанню не підлягають. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                   В. І. Крат 
 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук