Номер провадження: 22-ц/813/2726/22 
Справа № 946/3939/20
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 19

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Поворозко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» - адвоката Яременко Юлії Іванівни на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про зобов`язання передати річ та про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до ОСОБА_1 про визнання договору №467СМТП від 05.09.2019 р. недійсним, – 

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про зобов`язання передати річ та про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до ОСОБА_1 про визнання договору № 467 СМТП від 05.09.2019 р. недійсним. В заяві просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на пасажирський катер на підводних крилах «Зенит-2», який знаходиться в Приватному акціонерному товаристві «українське Дунайське пароплавство» до закінчення розгляду справи та накладення арешту на грошові кошти Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» у розмірі 1669 грн 29 коп. (а.с.1-5)
25 лютого 2021 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області заяву представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на пасажирський катер на підводних крилах «Зенит-2», 1982 року будівництва, інв. № 964560, який перебуває в ПАТ «Українське Дунайське пароплавство». Накладено арешт на грошові кошти, що належать ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» у розмірі 1 669,29 (одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять гривень) грн (а.с.15)
12 березня 2021 року представник Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» - адвокат Яременко Юлія Іванівна направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року про забезпечення позову. Апелянт вважає, що вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою, та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що заява ОСОБА_1 не містить належних та допустимих, достовірних доказів необхідності накладання арешту, адже, у заяві ОСОБА_1 посилається на прийняте рішення Ізмаїльської районної ради Одеської області та зазначає посилання на джерело даної інформації, проте, як вказує апелянт, якщо перейти за посиланням то на вказаному ресурсі знаходиться проект Рішення Ізмаїльської районної ради Одеської області, який не містить підпису голови. Також, на думку апелянта, посилання ОСОБА_1 на сюжет телеканалу 7 канал Одеса не можна вважати належним доказом, так як «7 канал Одеса» не є органом державної влади або місцевого самоврядування, тому не може вважатися офіційним джерелом інформації, тому така інформація не повинна була братися судом першої інстанції до уваги. Щодо посилання ОСОБА_1 на інтернет – джерело Антикор, апелянт зазначає, що така інформація нічим не підтверджена та не відповідає дійсності та взагалі не стосуються предмета спору. Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції накладено арешт на пасажирський катер на підводних крилах «Зенит-2» як на плавзасіб, який не є предметом спору по справі, крім того, апелянт посилається на ст.150 ЦПК України та вказує, що позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно та кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві або знаходяться у нього чи інших осіб, проте, сума у розмірі 1699,29 грн є сумою відшкодування на думку ОСОБА_1 завданої йому шкоди, а не сумою, що підлягає передачі або сплаті відповідно до умов договору між ОСОБА_1 та ПрАТ «УДП». Апелянт повідомляє, що 26.02.2021 року він ознайомлювався з матеріалами справи та ухвала від 25.02.2021 року про забезпечення позову була відсутня, що на думку апелянта свідчить про порушення судом першої інстанції Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України». Апелянт просить суд прийняти апеляційну скаргу, відкрити апеляційне провадження, скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року у повному обсязі та покласти судові витрати на ОСОБА_1 (а.с.39-46).
31.05.2021 ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що підставою для накладення забезпечення судом стали ґрунтовані сумніви, що тягар, який придбаний за договором у відповідача, не буде в подальшому переданий позивачу, а грошові кошти не будуть сплачені, оскільки вони в якості майна відповідача можуть бути внесені до статутного капіталу третьої організації. Так, ОСОБА_1 зазначає, що існують всі обґрунтовані підстави вважати, що не накладення заходів забезпечення на майно відповідача, яке є предметом спору в даній справі, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Тому ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції 09.06.2022 представник акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» - Промах А.В. просила задовольнити апеляційну скаргу, представник апелянта ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану суд першої інстанції, посилаючись на положення цивільного процесуального законодавства, вирішив задовольнити заяву та вжити заходи забезпечення позову.
Апеляційний суд погоджується з процесуальним рішенням суду першої інстанції та, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає необхідним звернути увагу на таке.
Позивач за первісним позовом – ОСОБА_1  подав заяву про застосування заходів забезпечення позову в обґрунтування якої посилався на те, що в позивача наявні ґрунтовні сумніви, що товар, який ним придбаний за договором у відповідача, а саме: пасажирський катер на підводних крилах «Зеніт-2», 1982 року будівництва, інв.. № 964560, ніколи не буде йому переданий, а грошові кошти не будуть сплачені, оскільки вони в якості майна відповідача можуть бути внесені до статутного капіталу третьої організації.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
По своїй суті заходи забезпечення позову застосовуються за наявності обґрунтованих та законних припущень вважати, що виконання рішення суду, за умови задоволення позовних вимог, може бути утрудненим або неможливим з обґрунтованих причин. 
В п. 4 пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» містить роз`яснення стосовно розгляду судами справ про забезпечення позову, та зазначає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.
За обставинами даної справи об`єкт, щодо якого були вжиті заходи забезпечення позову, безпосередньо являвся предметом спору між сторонами в цій справі. Відповідно, в позивача були розумні сумніви щодо фактичного збереження даного майна та належного виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Отже, враховуючи обставини справи, обґрунтування позивача та положення діючого процесуального законодавства, в суду першої інстанції були наявні підстави для висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову. 
З врахуванням наведеного, оскільки відповідні доводи апеляційної скарги не спростували висновку суду першої інстанції щодо процесуального питання, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги. При цьому апеляційний суд зауважує, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення та не впливають на вирішення питання про забезпечення позову, а тому відхиляються апеляційним судом.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишає без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» - адвоката Яременко Юлії Іванівни – залишити без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року про забезпечення позову – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 16 червня 2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                        А.І. Дришлюк