Ухвала

28 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 760/18551/18
провадження № 61-3541ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва                         від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2022 року в справі за позовом  ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, про встановлення нікчемності правочину у зв`язку з його удаваністю та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 - адвоката Ходченко О. М. про продовження процесуального строку на виконання ухвали від 25 листопада             2020 року про зустрічне забезпечення відмовлено. Клопотання представника відповідачаОСОБА_5 - адвоката Гавриленка Я. С. про скасування ухвали про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано ухвалу від 20 липня           2018 року про забезпечення позову, якою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Скасовано ухвалу                             від 25 листопада 2020 року про зустрічне забезпечення у справі, якою було зобов`язано ОСОБА_6 внести на депозитний рахунок Солом`янського районного суду міста Києва суму в розмірі 200 000 грн.
 
У травні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою, в якій просив виправити описку, допущену в описовій частині ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого            2022 року, в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у справі № 760/18551/18 (провадження 2/760/582/21) виправлено допущену описку, а саме номер провадження № 2/760/830/21» виправлено на «провадження № 2/760/582/21».
У квітні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ходченко О. М. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2022 року, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати для продовження розгляду.
У відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Згідно з пунктом 19 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення.
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; а також ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Ухвала суду першої інстанції про внесення виправлень у рішення суду, а також постанова суду апеляційної інстанції, винесена за результатами перегляду цієї ухвали, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки ухвала суду першої інстанції відсутня в переліку ухвал суду, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після її перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).
Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
Процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлені з метою ефективного здійснення правосуддя.
Ці обмеження не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
Інше тлумачення вказаних правових норм не узгоджується із завданнями та основними засадами цивільного судочинства, наведеними у статті 2 ЦПК України, щодо розумності строку розгляду справи судом та сутнісним змістом касаційного провадження.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційна скарга подана на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                         від 11 лютого 2022 року, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті провадження за такою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, про встановлення нікчемності правочину у зв`язку з його удаваністю та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          В. В. Сердюк
                                                           
С. Ю. Мартєв
 
І. М. Фаловська