Справа № 444/3390/21                                Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л. 
Провадження № 22-ц/811/245/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       26 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ніткевича А.В.
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Матяш С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 грудня 2021 року у складі судді Оприска З.Л. в справі за позовом ОСОБА_1 до Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, -
встановив:
У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи.
Вимоги обґрунтовувала тим, що згідно із записами в трудовій книжці, 02 грудня 2015 року вона призначена на посаду прибиральниці Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів з посадовим окладом 0,5 ставки, відповідно до наказу Магерівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів від 01 грудня 2015 року № 96. З 31 серпня 2017 року її довантажено ще 0,5 ставки прибиральниці відповідно до наказу по закладу освіти №57 від 31.08.2017. 
28 жовтня 2021 року її повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення від хвороби COVID-19, яке вона зобов`язана отримати, щоб і надалі мати можливість працювати на вказаній посаді. Відзначалось, що у випадку неподання такого документу її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». 
Наказом Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №120/1 від 08 листопада 2021 року її відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. 
Вважає, що даний наказ підлягає скасуванню, оскільки такий є незаконним, грубо порушує її конституційні, природні та професійні права. Зазначила, що ні постановою КМУ №1096, ні наказом МОЗ № 2153 не встановлено обов`язку проходження працівниками закладів освіти профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 саме до 8 листопада 2021 року, законних підстав для відсторонення її від роботи саме з 08 листопада 2021 року даними підзаконними нормативними актами не передбачено. Вказала, що також не встановлено порядку та термінів проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Звернула увагу на те, що ні трудовим договором, ні наказом про прийняття на роботу, ні посадовою інструкцією не передбачено необхідності наявності у неї профілактичного щеплення проти COVID-19. Законом, який регулює питання профілактичних щеплень проти інших відповідних інфекційних хвороб, є Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя». Календарем обов`язкових профілактичних щеплень не передбачено порядок і терміни проведення профілактичного щеплення проти COVID- 19, оскільки дане щеплення відсутнє серед переліку обов`язкових. 
Просила скасувати наказ Магерівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області №120/1 від 08 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи та допустити її до виконання посадових обов`язків; виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року до дня фактичного допуску до виконання посадових обов`язків; судові витрати покласти на відповідача. 
Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Скасовано наказ Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №120/1 від 08 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи.
Стягнуто з Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року до дня ухвалення даного рішення суду в розмірі 8857 гривень 14 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, в розмірі 908,00 грн.
Стягнуто з Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Рішення суду оскаржив Магерівський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради.
В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що на роботодавця покладено обов`язок забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, які відмовляються або ухиляються від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, обов`язковість проведення яких визначена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153.
Вважає, що заклади освіти мають здійснювати свою діяльність з врахуванням вимог санітарного законодавства, вимог, встановлених Кабінетом Міністрів України на період карантину та необхідності забезпечення належних протиепідемічних заходів.
Вказує, що позивач була ознайомлена з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та покладенням на неї обов`язку надати підтверджуючі документи про вакцинацію чи довідку від лікаря про наявність абсолютних протипоказань, однак таких документів позивачкою надано не було. 
Наголошує, що держава, встановивши відсторонення працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей. Так, відсторонення позивачки від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак, це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати цей шлях для себе, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я. Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб є виправданою, тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими.
Так як позивач є працівником навчального закладу, не пройшла обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не має протипоказань до вакцинації, керівник цього закладу зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства, відсторонити позивачку від роботи. 
Наголошує, що тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. 
З наведених підстав просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи відмовити в повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Учасники справи позивачка ОСОБА_1 та представник відповідача Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке. 
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем при відстороненні позивачки від роботи у зв`язку із відсутністю у неї щеплення проти COVID-19 не дотримано вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо недопуску позивача від роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.
Натомість, відповідач виніс оскаржуваний наказ про відсторонення на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивачки від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання нею медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ винесено з порушенням вимог законодавства, а тому такий підлягає скасуванню, оскільки відповідач порушив законне право позивачки на працю.
Щодо вимоги позивачки допустити її до виконання посадових обов`язків, суд дійшов висновку, що у задоволенні такої потрібно відмовити, оскільки допуск працівника до роботи є дискреційним повноваженням роботодавця.
Суд також дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час відсторонення від роботи до дня постановлення рішення в сумі 8857 грн. 14 коп.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в задоволеній частині вимог з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02 грудня 2015 року працює на посаді прибиральниці Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів з посадовим окладом 0,5 ставки, з 31 серпня 2017 року позивачку довантажено ще 0,5 ставки прибиральниці, що підтверджується копією трудової книжки ФО № НОМЕР_1 .
Згідно із повідомленням від 22 жовтня 2021 року відповідачем повідомлено позивачку про те, що з 08 листопада 2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників закладу. Вказано, що на підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153, необхідно до 05 листопада 2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Також зазначено, що у випадку, якщо до 05 листопада 2021 року позивачка не надасть одного із зазначених документів, 08 листопада 2021 року її відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-ІІІ. Проінформовано також, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності, адже за цей період роботодавець не сплачуватиме за позивача страховий внесок. Період відсторонення без збереження зарплати не увійде й до стажу, що дає право на щорічну відпустку.
08 листопада 2021 року позивачку відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати, що підтверджується копією наказу Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №120/1 від 08 листопада 2021 року.
Підставою для винесення наказу є повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 від 22.10.2021 №3. 
З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена, однак з таким не погоджувалась. 
Звертаючись до суду з означеним позовом, позивачка обґрунтовувала позовні вимоги тим, що на її переконання, вакцинація від COVID-19 не відноситься до переліку обов`язкових щеплень. Постановою Кабінету Міністрів України №1096 і Наказом МОЗ №2153 не встановлено обов`язку проходження працівниками закладів освіти профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 саме до 08 листопада 2021 року. Тому законних підстав для відсторонення від роботи не було, а відтак вважає наказ незаконним.
Частиною першою статті 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.
Пунктами а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
У статті 30 згаданого Закону закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходів в порядку, встановленому законами України.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
У частині другій вказаної статті зазначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників, або поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб.
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.
Відповідно до цього Переліку, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності.
При цьому, переліком професій не конкретизовано найменування посад, які підлягають обов"язковій вакцинації. Тобто всі працівники відповідача підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19 на період дії карантину, в тому числі і позивачка.
Таким чином, позивачка ОСОБА_1 , як працівник закладу освіти, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, підлягала обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20 жовтня 2021 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 “Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, яку доповнено п. 41-6, за яким керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України “Про захист населення від інфекційних хвороб” та частини третьої статті 5 Закону України “Про державну службу”, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України “Про оплату праці” та частини третьої статті 5 Закону України “Про державну службу”; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.”. Постанова у вказаній частині змін набрала чинності з 08 листопада 2021 року.
Разом з тим, Наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» передбачається, що щеплення проводиться в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16.09.2011 № 595. 
Відповідно до п. 3 вказаного Переліку протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем, який вирішує питання щодо проведення вакцинації відповідно до рекомендацій, викладених у цьому Переліку та інших національних настановах. У п. 4 Переліку визначені абсолютні протипоказання до ведення вакцини.
02 листопада 2021 року наказом МОЗ № 2394 затверджено форму довідки № 028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19».
Окрім того, Наказом МОЗ України від 05.02.2020 за № 521 Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділом "Особливо небезпечні інфекційні хвороби" пунктом 39 такого змісту: "COVID-19".
З оскаржуваного позивачкою наказу вбачається, що прибиральниця закладу освіти Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради Сиплива Г.Я. відсторонена від роботи без збереження заробітної плати через відсутність щеплення проти COVID-19.
З матеріалів справи безспірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , працюючи прибиральницею Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради, посада якої віднесена до тих, працівники на якій підлягають обов`язковому профілактичному щепленню проти COVID-19, не надала керівнику Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради, ні довідки відповідної форми про наявність протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, ні сертифікату про проходження вакцинації, що беззаперечно підтверджує відсутність у ОСОБА_1 протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, на спростування таких висновків позивачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що роботодавець, в особі керівника Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради І. Ролько, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, для забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, в тому числі і учнів, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», підпунктів 1-2 пункту 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 №1236, якими на керівників покладено обов`язок забезпечити відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, правомірно прийняв рішення про відсторонення з 08 листопада 2021 року від роботи прибиральницю Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради, а відтак оскаржуваний наказ, який прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, відповідає вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.
Покликання ОСОБА_1 на те, що обов`язок вакцинуватися проти COVID-19 виник лише з 08 листопада 2021 року, не заслуговують на увагу, оскільки оскаржуваний наказ був виданий з метою забезпечення з 08.11.2021 допуску до роботи працівників закладів освіти виключно тих, що вакцинувалися проти COVID-19 або ж надали відповідні документи про абсолютні протипоказання до такої вакцинації.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що за обставинами справи ОСОБА_1 мала можливість вакцинуватися або надати відповідний медичний документ про звільнення від обов`язкової вакцинації до 08.11.2021, а її відсторонення від роботи відбулося у період дії вищевказаного нормативного документу.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року справа № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.
Колегія суддів вважає, що держава, встановивши працівникам закладів освіти, які не мають профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, заборону працювати, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всього колективу працівників закладу освіти, а також учнів, які в ньому навчаються, тому право ОСОБА_1 на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона не вакцинувалася проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, яке є обов`язковим, та не надала медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для вакцинації, відтак відсторонення ОСОБА_1 від роботи має об`єктивне та розумне обґрунтування.
Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.
У зв`язку з відсутністю правових підстав для скасування наказу та встановленням судом обставин, які вказують на правомірність відсторонення ОСОБА_1 від роботи, не вбачається також і правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, який задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з недотримання керівником Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» щодо не допуску позивача до роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, оскільки вважає достатнім для відсторонення від роботи неподання позивачкою керівнику Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради довідки відповідної форми про наявність у неї протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 чи сертифікату про проходження вакцинації проти COVID-19.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частин 1 та 2 цієї ж статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Оскільки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, то відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України їх слід компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради - задовольнити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магерівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допустити до виконання посадових обов`язків та виплатити середній заробіток за час відсторонення від роботи - відмовити.
Компенсувати Магерівському опорному закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Добросинсько-Магерівської сільської ради сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2724 грн. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 липня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк