ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3927/22 Справа № 202/319/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі каолегії суддів судової палати з розгляду цивільних- справ:
головуючого - судді Барильської А.П.
суддів — Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
сторони:
позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” 
відповідач ОСОБА_1 
       розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року яке ухвалене суддею Кухтіним Г.О., повний текст рішення складено 22 листопада 2021 року, -
                                       В С Т А Н О В И В:
       У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 25 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством “АКТАБАНК” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №198753. 23 березня 2018 року між ПАТ “АКТАБАНК” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейска агенція з повернення боргів” (надалі -ТОВ “ФК “ЄАПБ”), укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідність до умов якого, ПАТ “АКТАБАНК” відступає шляхом продажу ТОВ “ФК “ЄАПБ” належні банку, а ТОВ “ФК “ЄАПБ” набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - Основні договори , надалі за текстом - Права вимоги. 
       Згідно п.2.2. Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ “ФК “ЄАПБ” в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань розмір прав вимоги, які переходять до ТОВ “ФК “ЄАПБ” , вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до ТОВ “ФК “ЄАПБ” у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
       Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ “ФК “ЄАПБ” набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором в сумі 21308.80 грн., з яких: 16935.67 грн. - заборгованість за основним боргом; 3669.23 грн. - заборгованість за процентами; 3,9 грн. - заборгованість за комісією; 700 грн. - штрафи, пені.         На виконання п.3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст.ст.512-514,516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ ТОВ “ФК “ЄАПБ” було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. Відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23 березня 2018 року ТОВ “ФК “ЄАПБ” не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ “ФК “ЄАПБ” за кредитним договором №198753 від 25 січня 2013 року в сумі 21308.80 грн., з яких: 16935.67 грн. - заборгованість за основним боргом; 3669.23 грн. - заборгованість за процентами; 3,9 грн. - заборгованість за комісією; 700 грн. - штрафи, пені.
       Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 198753 від 25 січня 2013 року, в розмірі 21308.80 грн. та судовий збір в розмірі 2102,00 грн..
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” відмовлено.
       В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів”, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення задоволення позовних вимог в повному обсязі.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у тексті позовної заяви зазначена дата укладання кредитного договору - 25 січня 2013 року та до неї додано копії зазначеного договору, який містить інформацію про суму кредиту, детальний опис його сукупної вартості, дату укладання договору, процентну ставку та всі істотні умови договору. 
       Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
       Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 25 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариство “АКТАБАНК” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 198753.
       Відповідно до п.2.1 кредитного договору, банк відкриває 25 січня 2013 року картковий рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня, на умовах тарифного пакету “Золота Кредитка” та встановлює кредитний ліміт за умовами викладеним у п.4 кредитного договору.
       Згідно п.4.1 кредитного договору, банк надає клієнту ліміт в розмірі 20000,00 грн., який діє до 24 січня 2014 року.
       Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що за користування кредитним лімітом, в тому числі простроченим, банк нараховує проценти. Процентна ставка за користування кредитним лімітом в тому числі і простроченим зазначається в Тарифах та становить 42% річних за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду та 0,01% річних за користування кредитом у пільговий період.
Відповідно до п. 4.6 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються на суму використаного кредитного ліміту (в т.ч. прострочену суму) на кінець кожного дня, виходячи з умов кількості днів у році - 360 днів, при цьому нараховується день використання кредитного ліміту та не враховується день його погашення.
       25 січня 2013 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ АК АктаБанк картку та конверт з ПІН до неї, підстава розписка ОСОБА_1 .
       23 березня 2018 року між ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” та ПАТ “АКТАБАНК” укладено договір про відступлення прав вимоги №2.
       Відповідно до п.2.1 Договору про відступлення прав вимоги в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує плату за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.
       Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року до ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” від ПАТ “АКТАБАНК” перейшло право вимоги за кредитним договором від 25 січня 2013 року №198753.
       27 березня 2018 року на адресу відповідача позивачем вих. №002408553-1 направлено повідомлення про відступлення права вимоги та про порядок погашення заборгованості по кредитному договору від 25січня 2013 року №198753 .
       Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 198753 від 25 січня 2013 року становить 21308.80 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 16935.67грн.; заборгованість по процентам в розмірі 3669.23 грн.; заборгованість за комісією в розмірі 3,9 грн.; заборгованість по сплаті пені та штрафів в розмірі 700,00 грн..
       Згідно з абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ “АКТАБАНК” протягом 2 робочих днів.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір № 198753, згідно наданих позивачем до матеріалів справи доказів, укладений 25 січня 2013 року та по ньому існує заборгованість у сумі 21308.80 грн., в той час як позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 198753 від 29.01.2013 року. При цьому доказів укладання кредитного договору та існування за ним заборгованості у сумі 21308.80 грн. відповідач не надав.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).
При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
       Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї доказів, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 198753 від 25.01.2013 року.
       Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
       Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.
       Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
       Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
       На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
       Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України).
       Положення ст. 204 ЦК України закріплюють презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
       Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
       Кредитний договір №198753 від 25 січня 2013 року та договір про відступлення прав вимоги №2 від 23 березня 2018 року є чинними.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 198753 від 25 січня 2013 року.
       Визначаючи розмір заборгованості, колегія суддів перевірила та погоджується з розрахунком, наданим позивачем щодо наявності заборгованості в сумі 20604,90 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 16935.67грн.; заборгованість по процентам в розмірі 3669.23 грн..
       При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для стягнення з відповідача суми штрафів у розмірі 3.90 грн. та пені у розмірі 700,00 грн.,оскільки вони недоведені, так як вказана сума штрафних санкцій визначена загальною сумою, як в позові та і в розрахунку заборгованості, що перешкоджає окремо перевірити правильність нарахування кожної складової.
       Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
       Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо і комісійної винагороди за управління кредитом, про що свідчать підписи обох сторін у договорі.
       Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте в кредитному договорі ПАТ “АК “АКТАБАНК” не зазначило, які саме послуги за сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту надаються та за яке порушення умов договору стягується штраф.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суцду- скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.
       В зв`язку із частковим задоволенням апелдяційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 5044,85 грн..
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
                                                    П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” задовольнити.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.
       Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” заборгованість за кредитним договором в сумі 20604,90 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 16935.67грн.; заборгованість по процентам в розмірі 3669.23 грн. та судовий збір в сумі 5044.85 грн..
       В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повний текст постанови складено 26 травня 2022 року.
Головуючий: суддя А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко