Справа № 301/2763/19

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

05.05.2022                 м. Ужгород

         Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Ференц Р.Я.,

                                                         в с т а н о в и в :

Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,  громадянина України, 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130  КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) гривні 40 копійок, в користь держави до ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ 37993783), банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Згідно постанови,   05.11.2019 о 15.20 год. ОСОБА_1 у м. Іршава, по вул. Промисловій Закарпатської області, керував автомобілем марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «ДРАГЕР» у присутності двох свідків, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Ференц Р.Я. зазначає, що постанова судді є незаконною та підлягає скасуванню. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. ст. 253, 251 КУпАП, до протоколу не додано ні відеозапис події, ні пояснення свідків з приводу обставин, відсутній висновок тестування за приладом «Драгер», позаяк до матеріалів справи приєднаний висновок до протоколу АПР 18 №316253, який є неналежним доказом на підтвердження вини, оскільки не стосується цієї справи, адже як вбачається з його змісту такий складався в рамках іншої справи, яка в свою чергу не являється предметом судового розгляду. Вказує і на те, що судом не надано оцінки доводам щодо того, що на виконання вимог постанови суду від 10.12.2019 свідок ОСОБА_2 з об`єктивних причин не могла поставити власноручний підпис після повернення протоколу на доопрацювання, оскільки ще в листопаді минулого року виїхала за межі України та з тих пір не поверталась додому, дані обставини стверджуються протокол про отримання відомостей свідка ОСОБА_3 (чоловік) від 15.01.2020, а також відомостями з Державної прикордонної служби України про її дату виїзду та в`їзду в Україну. Просить постанову скасувати, протокол про адміністративне правопорушення повернути до органу, що його надіслав для належного оформлення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його представника, - адвоката Ференца Р. Я., які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності цих осіб, апеляційний суд бере до уваги те, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 тривалий час перебувала у провадженні суду апеляційної інстанції, зокрема у суддів Вотьканича Ф. А. та Гошовського Г. М., а її розгляд неодноразово відкладався, у тому числі за клопотаннями ОСОБА_1 та його представника, адвоката Ференца Р. Я. Так, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Закарпатського апеляційного суду від 28.01.2020, головуючим суддею визначено Вотьканича Ф. А.; протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2020 головуючим у справі визначено суддю Гошовського Г. М., який заявив самовідвід у справі. З матеріалів справи також убачається, що протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2020, головуючим у справі визначено суддю Стана І. В. За заявами як ОСОБА_1 , так і його представника, адвоката Ференца Р. Я., розгляд справи також неодноразово відкладався, зокрема: 17.08.2020 та 18.08.2020. При цьому, береться до уваги і те, що на 21.10.2021 на 15 год 00 хв, судовий розгляд призначено провести у режимі відеоконференцзв`язку з Іршавським районним судом Закарпатської області, у приміщенні якого повинен був перебувати ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ференц Р. Я., які до місцевого суду на розгляд справи не з`явились, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, і не направили жодних клопотань чи заяв про перенесення судового засідання на інший день й у зв`язку з чим судове засідання було відкладене на 05.05.2022. Неодноразово відкладаючи розгляд справи апеляційний суд керувався приписами закону про право особи на доступ до правосуддя. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи те, що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ференц Р. Я. вчергове не з`явилась у судове засідання, тобто добросовісно не виконали процесуальні обов`язки, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності вказаних осіб, на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП. Неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Ференца Р. Я., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові. 

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№388113 убачається, що 05.11.2019, о 15 год 20 хв, по вул. Промисловій, у м. Іршава, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2107», д. н. з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до протоколу, такий був складений за участі двох свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У графі «Пояснення особи» ОСОБА_1 зазначив, що випив 2 пляшки пива 0,33, сів за кермо у зв`язку з поважними причинами. Своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 зазначив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію процесуального документу отримав.

Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з результатом - 0, 72 % проміле (а. с. 2).

Вказані у протоколі обставини підтвердили свідки події, громадяни - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з пояснень яких убачається, що 05.11.2019, у їх присутності водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатом якого на ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог п. 2.9 «а» та вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 3, 4).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 662355 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, за те, що 05.11.2019, о 15 год 20 хв, по вул. Промисловій, у м. Іршава, Закарпатської області, він керував автомобілем марки «ВАЗ 2107», д. н. з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія. За ці діяння на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 5).

Довідкою, сформованою на основі облікових баз даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України підтверджується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 01.02.2002 (а. с. 7).

З протоколу серії АПР18№316253 убачається, що 05.11.2019, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП, за що відносно нього у присутності двох свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , складено протокол про адміністративне правопорушення (а. с. 59).

Згідно зі змістом постанови серії АПО18 №849076, за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді попередження (а. с. 60).

Докази, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності, допустимості та достовірності, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники поліції Ковач В. Я. та Гринюк І. В. були упереджені під час спілкування та перевірки особи водія, а також при направленні ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, при проведенні освідування за допомогою приладу «Драгер», а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення, що в них були підстави для фальсифікації вищевказаних процесуальних документів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейських Ковач В. Я. та Гринюк І. В. у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що працівники поліції при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейського були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість свідків події, - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були очевидцями проходження огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні належні докази, їх також не додано і до апеляційної скарги.

При оцінці доводів апелянта про те, що уповноваженою особою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження винуватості водія ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, апеляційний суд констатує, що вони повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для висновку, що ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, який згідно зі ст. 251 КУпАП є належним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також поясненнями свідків, підстави недовіряти яким - відсутні, адже вони підтвердили той факт, що 05.11.2019 у їх присутності ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження апелянта щодо того, що у матеріалах справи відсутній відеозапис з місця події, а пояснення свідків не слід браги до уваги через те, що вони є неналежним доказом у справі, - суд апеляційної інстанції такі відхиляє, враховуючи приписи ч. 2 ст. 266 КУпАП, яка, зокрема, регламентує, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Протоколом про адміністративне правопорушення та безпосередньо письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується, що освідування водія ОСОБА_1 проводилось у їх присутності. Тому, необхідності у проведенні відеофіксації проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд не вбачає. 

Критично оцінює апеляційний суд доводи апелянта про те, що у матеріалах справи міститься роздруківка приладу «Драгер» на якій є посилання на інший протокол про адміністративне правопорушення, який був складений у рамках іншої справи, при цьому у поясненнях свідків також вказано аналогічне. Апеляційний суд ці твердження відхиляє та звертає увагу на таке.

По - перше, ані ОСОБА_1 , ані його представником, адвокатом Ференцом Р. Я. не надано жодних доказів, які ставлять під сумніви те, що 05.11.2019 огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» пройдено саме ОСОБА_1 , а не іншою особою, що саме він, а не хто-небудь інший перебував у нетверезому стані з результатом 0, 72 % проміле, що саме свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а не будь-хто інший були присутні на місці події під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

По-друге, апеляційний суд бере до уваги зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18№316253 від 05.11.2019, складений відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП та постанову серії АПО18 №849076 за ч. 1 ст. 178 КУпАП, відповідно до якої за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту… або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Вищенаведеним підтверджується, що за вчинення адміністративного правопорушення, яке мало місце 05.11.2019 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №388113, а за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП 05.11.2019 складено протокол серії АПР18№316253. З протоколів убачається, що такі були оформлені у присутності двох свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили це. Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції була допущена технічна помилка у написанні при посиланні на серію та номер протоколу про адміністративне правопорушення, і така помилка, на переконання апеляційного суду, жодним чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не може ставити під сумніви обґрунтованість та правильність висновків місцевого суду.

По - третє, відхиляючи доводи у цій частині, апеляційним судом, окрім іншого, враховано і те, що ОСОБА_1 у судовому засіданні під час розгляду справи у місцевому суді не висловив жодних заперечень щодо того, що протокол про адміністративне правопорушення був підписаний не ним, а кимось іншим, а лише зазначив, що протокол підписав під тиском поліцейських, не розуміючи його суть. Однак, на підтвердження доводів про начебто упереджене ставлення чи тиск з боку поліцейських, апелянт не надав жодних доказів. При цьому, з матеріалів справи убачається, що апелянтом ні в місцевому суді, ні в апеляційній скарзі не вказувалось на те, що апелянтом порушувалося питання щодо неправомірності дій поліцейських при направленні ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння чи недостовірності результатів приладу «Драгер». 

Твердження адвоката Ференца Р. Я. про доцільність скасування оскаржуваної постанови через те, що роздруківка приладу «Драгер» не є належним доказом у справі, - апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на те, що факт проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_1 не заперечує, результати огляду 0,72 % проміле - під сумніви не ставить, у протоколі, у графі «Пояснення особи» ОСОБА_1 підтвердив, що випив дві пляшки пива. Відомостей про те, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд всупереч своїй волі, або написав пояснення під тиском, у матеріалах справи також немає, доказів на їх підтвердження апелянтом не додано і до апеляційної скарги.

Доводи апелянта про невиконання працівниками поліції постанови суду від 10.12.2019, у якій вказано, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №388113 відсутній підпис свідка ОСОБА_2 , однак після повернення протоколу на доопрацювання, вказаний свідок з об`єктивних причин протокол не підписала, - апеляційний суд ці твердження вважає недоцільними, адже сукупність доказів, які досліджені та перевірені апеляційним судом, свідчать про те, що обидва протоколи про адміністративне правопорушення були оформлені у присутності свідка ОСОБА_6 , яка фактично це підтвердила і змістом письмових пояснень. Тому, в апеляційного суду не виникає сумнівів у тому, що саме ОСОБА_6 була присутня на місці освідування водія ОСОБА_1 та під час складання щодо нього протоколів за вчинення адміністративного правопорушення як за ч. 1 ст. 130 КУпАП так і за ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб уникнути адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Також апеляційний суд окремо звертає увагу на правові позиції Європейського суду з прав людини, висловленні у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Тож, ОСОБА_1 , як і ті, хто реалізував своє право володіти автомобілями та їздити на них - погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ференц Р. Я., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 - адвокат Ференц Р.Я., залишити без задоволення. 

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН