ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року	Львів	Справа № 460/4384/21 пров. № А/857/3062/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Обрізка І.М.,
                                                                                             Онишкевича Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Зозуля Д.П.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м.Рівне 16 грудня 2021 року, повне судове рішення складено 16 грудня 2021 року, у справі №460/4384/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В:

30.04.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, просив визнати протиправною бездіяльністю ненадання відповідачем можливості ознайомитися з матеріалами перевірки, проведеної за поданою 17.11.2020 дисциплінарної скаргою про вчинення дізнавачем СД Рівненської ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку по заяві від 08.02.2021 та зобов`язати відповідача надати можливість ознайомитися з матеріалами перевірки, проведеної за поданою 17.11.2020 дисциплінарної скаргою про вчинення дізнавачем СД Рівненської ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку по заяві від 08.02.2021, на забезпечення реалізації права передбаченого нормами статті 18 частини 1 пункту 2 Закону України «Про звернення громадян».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо ненадання для ознайомлення ОСОБА_1 матеріалів перевірки, проведеної за поданою ним скаргою від 17.11.2020, із прихованнями (ретушуванням) конфіденційної інформації; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Рівненській області надати ОСОБА_1 для ознайомлення матеріали перевірки, проведеної за поданою ним скаргою від 17.11.2020, із прихованнями (ретушуванням) конфіденційної інформації, на підставі заяви від 08.02.2021.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що орган державної влади у місячний строк від дня надходження звернення зобов`язаний в межах своїх повноважень: 1) об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути заяву громадянина, який звернувся до нього з такою заявою, 2) прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення та 3) повідомити заявника про наслідки розгляду його звернення. Суд першої інстанції зазначив, що належним розглядом органом державної влади звернення громадянина вважатиметься безумовне виконання останнім чітко визначеної законодавцем сукупності зазначених дій протягом строків, встановлених ст. 20 Закону «Про звернення громадян». Суд першої інстанції вказав, що рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України, посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне виконання прийнятого рішення відповідно до законодавства України, у разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян. Суд першої інстанції зазначив, що звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді. Суд першої інстанції вважав, що у разі наявності у матеріалах службового розслідування, проведеного за заявою позивача від 17.11.2020, конфіденційної інформації, яка є інформацією з обмеженим доступом, про що стверджує відповідач, то останній зобов`язаний був надати копії вказаних матеріалів із прихованнями (ретушуванням) такої інформації, а не обмежувати доступ позивача до вказаних документів. Суд першої інстанції дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповідачем для ознайомлення позивачу матеріалів перевірки, проведеної за поданою ним 17.11.2020 скаргою про вчинення дізнавачем СД Рівненської ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку та відновленню шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу для ознайомлення матеріали перевірки, проведеної за поданою ним 17.11.2020 скаргою із прихованнями (ретушуванням) конфіденційної інформації.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року в ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що розгляд скарги ОСОБА_1 проведено в установленому порядку та позивача повідомлено про результати розгляду такої скарги. Скаржник вказує, що ознайомлення з матеріалами перевірки скарги ОСОБА_1 не проводилось, так як Дисциплінарним статутом Національної поліції України не передбачене таке ознайомлення скаржників і це суперечить Закону України «Про захист персональних даних». Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому таке підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що апеляційну скаргу вважає надуманою та безпідставною, такою, що не спростовує правильність (законність) рішення суду першої інстанції.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 17.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області зі скаргою на дії дізнавача СД Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області Мушика А.О. при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017180010001884 від 17.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.3).
Листом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 08.12.2020 №11/В-1899 ОСОБА_1 повідомлено, що його звернення розглянуто, з метою належного розгляду зазначеної інформації за вказаним фактом на підставі наказу ГУ НП в Рівненській області проведено службове розслідування, за результатами якого відносно посадових осіб Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області вжито заходи реагування відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України та зобов`язано забезпечити належне виконання положень Кримінального процесуального кодексу та нормативних актів при здійсненні досудового розслідування та негайно забезпечити проведення усіх необхідних слідчих (розшукових) дій та прийняти об`єктивне процесуальне рішення у найкоротший строк (а.с.5).
08.02.2021 ОСОБА_1 звернувся в порядку Закону України «Про звернення громадян» до ГУ НП в Рівненській області з заявою про ознайомлення з матеріалами перевірки, проведеної за поданою ним скаргою від 17.11.2020, просив повідомити в письмовій формі про час та дату ознайомлення (а.с.6).
16.02.2021 ГУ НП в Рівненській області листом №11/В-203 повідомило ОСОБА_1 , що з метою належного розгляду зазначеної інформації в частині проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017180010001884 відділом дізнання ГУНП у Рівненській області організовано та проведено перевірку. Для ознайомлення направлено копію висновку службового розслідування по факту звернення від 19.11.2020 №В-1899 (а.с.7, 8-12).
Вважаючи протиправною бездіяльність ГУНП у Рівненській області щодо ненадання для ознайомлення матеріалів службового розслідування за результатами розгляду скарги, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі – Закон № 393/96-ВР).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону (частина 1 статті 2 Закону № 393/96-ВР).
Статтею 3 Закону № 393/96-ВР встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Отже, звернення стосується відстоювання прав і законних інтересів громадянина та пропозицій до діяльності суб`єктів владних повноважень, викриття їх недоліків (зауваження) в роботі, подається з метою реалізації низки конституційних прав.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР).
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (частина 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР).
Частиною 1 статті 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). 
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до положень статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (частини 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР).
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, орган державної влади у місячний строк від дня надходження звернення зобов`язаний в межах своїх повноважень: 1) об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути заяву громадянина, який звернувся до нього з такою заявою, 2) прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення та 3) повідомити заявника про наслідки розгляду його звернення. Тобто, належним розглядом органом державної влади звернення громадянина вважатиметься безумовне виконання останнім чітко визначеної законодавцем сукупності зазначених дій протягом строків, встановлених статтею 20 Закону № 393/96-ВР.
Згідно з підпунктом 42 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року №877, Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління.
Єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян встановлено Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 №930, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №930).
Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку №930 громадяни України мають право звернутися до органів (підрозділів) поліції, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, із заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.
Пунктами 8-9 розділу І Порядку №930 встановлено, що робота зі зверненнями громадян і їх особистий прийом містить такі складові елементи: 1) приймання, реєстрація і первинний розгляд звернень громадян; 2) вирішення питань, порушених у зверненнях, та надання відповідей їх авторам; 3) контроль за станом роботи зі зверненнями; 4) узагальнення та аналіз звернень громадян; 5) використання результатів аналізу для прийняття управлінських рішень. Керівники органів (підрозділів) поліції всіх рівнів згідно зі своїми посадовими інструкціями відповідають за організацію роботи зі зверненнями громадян та з питань їх особистого прийому.
Алгоритми щодо розгляду звернень громадян, оформлення результатів розгляду звернень та надання відповідей заявникам закріплені розділом IV Порядку №930, відповідно до положень якого керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.
Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне виконання прийнятого рішення відповідно до законодавства України, у разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.
Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді.
Згідно пункту 13 розділу ІV Порядку №930 відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу.
Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву розгляд справи за скаргою позивача на дії дізнавача Мушина А.О. проводився у формі письмового провадження, в поліцейського Мушина А.О. відібрано письмове пояснення, в якому зазначена конфіденційна інформація про поліцейського. Вказано, що Дисциплінарним статутом Національної поліції України не передбачено ознайомлення з матеріалами службового розслідування заявників (скаржників). Вважає, що ознайомлення скаржника з матеріалами перевірки суперечить Закону України «Про захист персональних даних».
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до положень статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.
Статтею 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Частиною 2 статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
У пункті 3.2 Рішення Конституційного суду України від 20.01.2012р. № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, зазначено, що відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону №2657). Зокрема, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (частина 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації»). Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, обсяг конфіденційної інформації про фізичну особу і межі поширення такої інформації про себе визначає кожна особа самостійно, виходячи з власного уявлення про свою індивідуальність. Саму по собі можливість віднесення інформації до конфіденційної не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки такої інформації. Необхідно також враховувати, що вказане положення статті 7 Закону №2939-VІ не передбачає можливості для суб`єктів владних повноважень відносити інформацію до конфіденційної. Такі суб`єкти можуть обмежувати доступ до інформації лише шляхом віднесення її до службової або таємної відповідно до закону. При цьому, не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
Відповідно до розділу VІ Порядку №930 у період збирання інформації, необхідної для здійснення перевірки за зверненнями, громадяни мають право: 1) знати, які відомості про них, з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони можуть використовуватися;         2) доступу до інформації про них, заперечувати її правильність, повноту, об`єктивність тощо; 3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе. Забороняється доступ сторонніх осіб до відомостей про іншу особу, зібраних під час перевірки звернень громадян.
Пунктом 5 розділу VІ Порядку №930 встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів (підрозділів) поліції, має право ознайомитися з матеріалами перевірки. Ознайомлення з матеріалами перевірки здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації під час розгляду заяви чи скарги виконавець повинен скласти про це мотивовану постанову.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 року за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок №893), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №893 підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. 
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що звернувшись до відповідача з заявою про надання для ознайомлення матеріалів службового розслідування, позивач реалізував право визначене, зокрема, Законом України «Про звернення громадян» та Порядком №930, тоді як дія Дисциплінарного статуту Національної поліції України поширюється на поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог та регулює порядок розгляду звернень громадян органами Національної поліції України. 
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідь відповідача на звернення позивача, оформлена листом від 16.02.2021 не є належним розглядом звернення позивача, а ненадання позивачу на ознайомлення матеріалів перевірки, проведеної на підставі його скарги на дії посадової особи відповідача, не відповідає закріпленим статтею 2 КАС України вимогам щодо обґрунтованості та відповідності вимогам Конституції та законів України.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. 
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Оскільки відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, інших доводів апеляційна скарга не містить, суд апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі №460/4384/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич