КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа №2-1623/2005                                               Головуючий у 1 інстанції: Лісовська О.В.
провадження №22-ц/824/3299/2022                                     Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
18 травня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Слісаренко Людмили Леонідівни - представника Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі Другої Київської філії Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2005 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Другої Київської філії ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 109 667 грн 87 коп., а також витрати по сплаті державного мита в сумі 1 149 грн 28 коп.
У листопаді 2021 року представник банку звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, яку обґрунтовував тим, що 27.09.2005 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист. 
У зв`язку з відсутністю інформації про виконавче провадження банк звернувся із заявою від 22.04.2021 року про хід примусового виконання виконавчого документу ВП №44540534, у відповідь на яку отримав довідку №44540534 від 24.05.2021 року, відповідно до якої зазначено, що 14.04.2016 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 
Таким чином, заявник вважав, що оригінал виконавчого листа №2-1623/2005 був втрачений при пересилці засобами поштового зв`язку, тому у стягувача відсутня можливість подати повторно виконавчий документ до виконання у встановлені чинним законодавством строки. 
На підставі викладеного, заявник просив суд поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа та видати дублікат виконавчого листа.
            Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі Слісаренко Л.Л. - представника ПАТ «УКРГАЗБАНК» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким заяву задовольнити.
Скарга обґрунтована тим, що банк не може надати будь-яких інших доказів, крім довідки, виданої органом державної виконавчої служби, на виконанні в якому знаходився виконавчий лист, про втрату виконавчого документу, оскільки таких документів не існує на даний час.
Вказує, що всупереч вимог ст.ст.2, 10, 13, 79, 80, 89, 263, 264 ЦПК України суд першої взагалі не дослідив обставину втрати виконавчого документа, яка є вирішальною, не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.09.2020 року у справі №344/18277/18, від 15.09.2020 року у справі №753/18590/17, від 09.10.2019 року у справі №2-6471/06, у справі №61-10609св19 від 13.05.2021 року у подібних правовідносинах.
Наголошує, що АБ «УКРГАЗБАНК» є державним банком і відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04 березня 2015 року АБ «УКРГАЗБАНК» віднесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а тому невиконання судового рішення щодо стягнення на користь банку грошових коштів завдають збитки Державі, як основному акціонеру банку.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що виконавчий лист був втрачений заявником, не надано, а строк пред`явлення виконавчого листа сплив і відсутні поважні причини його пропуску.
Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.11.2005 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Другої Київської філії ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 109 667 грн. 87 коп., а також витрати по сплаті державного мита в сумі 1 149 грн. 28 коп.
У зв`язку з відсутністю інформації про виконавче провадження Банк звернувся із заявою від 22.04.2021 року про хід примусового виконання виконавчого документу ВП №44540534, у відповідь на яку отримав довідку №44540534 від 24.05.2021 року.
З довідки №44540534 від 24.05.2021 року вбачається, що 14.04.2016 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Частиною 1 статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
За ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
В той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Даної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 10.09.2018 року у справі№5011-58/9614-2012, від 16.08.2018 року у справі №6/275-08, від 15.08.2018 року у справі №6/256, від 26.04.2018 року у справі №922/6111/15 та від 21.01.2019 року у справі №916/215/15-г).
Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Стягувач, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, може звернутися із заявою до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання про поновлення пропущеного строку. Така заява розглядається судом у десятиденний строк і за наслідками розгляду постановлюється відповідна ухвала. У разі пропуску строку давності пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин він може бути поновлений, якщо інше не встановлено законодавством. Поважними причинами визнаються такі обставини суб`єктивного і об`єктивного характеру, які перешкодили стягувачу вчинити у встановлений строк дії по пред`явленню виконавчого документа до виконання.
Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. 
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11(провадження №14-308цс19, ЄДРСРУ №86566261) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону №1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Такої позиції дотримався і 13січня 2020року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №2-12454/10, провадження №61-14491св19 (ЄДРСРУ №86903658), 08 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №760/6367/18, провадження №61-7357св19 (ЄДРСРУ № 86828286) та у справі №2-5171/10, провадження №61-16396св19 (ЄДРСРУ №86828290) досліджував питання особливостей видачі дублікату виконавчого документа у разі його втрати. 
Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
Як вірно зазначив суд першої інстанції, при зверненні до суду стягувач не зазначив жодних обставин, які б вказували на втрату виконавчого листа, та які б вказували на наявність поважних причин для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Ті докази, які подані заявником, не доводять як самого факту втрати виконавчого листа, так і факту наявності поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Зазначені заявником обставини і подані докази - довідка Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) та акт, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу і оригінал виконавчого листа до банку не надходили, - не є доказами поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Також судом вірно враховано тривалі строки, що минули з дати розгляду справи у суді і видачі виконавчого листа, а також враховано наявність у заявника (позивача і стягувача) достатніх процесуальних прав, які реально забезпечували йому можливість своєчасно і добросовісно контролювати процес виконання рішення на його користь, зокрема, отримувати інформацію про виконавче провадження, звертатись із запитами та клопотаннями, знайомитись з його матеріалами, з відомостями у відповідному реєстрі виконавчих проваджень, що є у відкритому доступі, і такими правами не скористався без поважних причин, що в сукупності вказує на недобросовісне відношення самого стягувача до здійснення своїх прав, а не на поважні причини пропуску строку.
Отже, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску заявником строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними, тому були відсутні підстави для поновлення даного строку і заява у цій частині була необгрунтованою та не підлягала до задовлення.
За п.17.4 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявником не надано доказів того, що виконавчий лист був втрачений, строк пред`явлення виконавчого листа сплив і відсутні поважні причини йому пропуску, а тому відсутні підстави для видачі дубліката виконавчого листа.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги Слісаренко Л.Л. - представника ПАТ «УКРГАЗБАНК» та залишення без змін ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Слісаренко Людмили Леонідівни - представника Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 23 травня 2022 року.

Головуючий:  

Судді: