Постанова
Іменем України
 
25 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 127/10589/20
провадження № 61-20912св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2021 року у складі судді Луценко Л. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позов обґрунтований тим, що з 25 жовтня 2017 року обіймав різні посади у штаті 
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», зокрема, з 25 жовтня 2017 року провідного інженера (з постачання) служби матеріально-технічного і тендерного забезпечення (наказ від 24 жовтня 2017 року № 690-к); з 21 листопада 2017 року виконуючого обов`язків заступника начальника відділу матеріально-технічного постачання та товарного складу служби матеріально-технічного і тендерного забезпечення (наказ від 21 листопада 2017 року № 746-к); з 16 лютого 2021 року заступника начальника відділу матеріально-технічного постачання складу (наказ від 16 лютого 2021 року 
№ 56.2-к); з 21 лютого 2019 року провідного економіста з матеріально-технічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення та складу (наказ 
від 21 лютого 2019 року № 100-к).
 
16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України (наказ від 16 квітня 2020 року № 231-к). Наказ про звільнення йому вручений не був.
 
Вказував, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності у серпні 2019 року було незаконним тому, що з посадовою інструкцією заступника начальника відділу матеріально-технічного постачання складу він ознайомлений не був, а підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності був нормальний виробничо-господарський ризик.
 
Щодо незабезпечення підприємства у достатній кількості оливою для когенераційної установки та сірчаною кислотою технічною, що ставилось йому за вину при накладенні стягнення 16 квітня 2020 року у виді звільнення, зазначав, що вимог посадової інструкції провідного економіста з матеріально-технічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення та складу не порушував, негативні наслідки для підприємства внаслідок його дій/бездіяльності не настали.
 
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 16 квітня 2020 року 
№ 231-к про його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити його на посаді виконуючого обов`язки начальника відділу матеріально-технічного постачання та складу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з 17 квітня 2020 року; стягнути з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 квітня 2020 року по день поновлення на роботі.
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ 
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 16 квітня 2020 року № 231-к про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки начальника матеріально-технічного постачання та складу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» із 17 квітня 2020 року. Стягнуто з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 168 365,00 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення мотивоване тим, що судом не встановлено, що позивачем допускались  систематично невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, його вини у допущених порушеннях немає, а роботодавцем накладено дисциплінарні стягнення на позивача без належного обґрунтування, встановлення всіх обставин справи, що в результаті призвело до неправомірного звільнення позивача та порушення його конституційного права на працю.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2021 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про недоведення відповідачем систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У грудні 2021 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області 
від 06 липня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі 
№ 534/1341/17. Крім того, у касаційній скарзі заявник зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 813/6440/15.
 
У квітні 2022 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на касаційну скаргу 
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», у якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Встановлені судами обставини 
 
Між сторонами склалися трудові правовідносини у зв`язку із прийняттям ОСОБА_1 на посаду провідного інженера (з постачання) служби матеріально-технічного і тендерного забезпечення з 25 жовтня 2017 року відповідно до наказу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 24 жовтня 2017 року № 690-к (т. 1, а. с. 98).
 
Із 21 лютого 2019 року ОСОБА_1 обіймав посаду провідного економіста матеріально-технічного забезпечення у штаті КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», що підтверджується наказом від 21 лютого 2019 року № 100-к (т. 1, а. с. 34, 73, 101).
 
Відповідно до наказу від 01 квітня 2019 року № 196-к на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків начальника відділу матеріально-технічного постачання та складу з 01 квітня 2019 року до укомплектування посади із виплатою різниці посадових окладів (т. 1, а. с. 102).
 
Із посадовою інструкцією начальника відділу матеріально-технічного постачання та складу у день призначення на посаду, тобто 01 квітня 2019 року, позивача не ознайомлено.
 
Наказами від 23 травня 2019 року № 344-к та від 07 серпня 2019 року № 522-к ОСОБА_1 оголошено догани (т. 1, а. с. 70, 123, 125).
 
Так, відповідно до наказу від 23 травня 2019 року № 344-к, позивача вперше притягнуто до дисциплінарної відповідальності за «недбале та безвідповідальне відношення до виконання своїх посадових обов`язків та відповідно до службових записок та пояснень працівників» (т. 1, а. с. 123).
 
У відзиві на позов відповідачем вказано, що йдеться про події, які мали місце у травні 2019 року щодо поставки запчастин для капітального ремонту технологічного та службового автотранспорту підприємства.
 
Проте, протоколом виробничої наради від 11 квітня 2019 року № 22 встановлено, що проведення капітального ремонту технологічного та службового автотранспорту в термін до 20 травня 2019 року доручено не позивачу, а ОСОБА_3 , як начальнику іншого відділу (пункт 7 протоколу). На позивача покладено обов`язок щодо забезпечення спецодягом працівників підприємства (пункт 13 протоколу), строк виконання не визначений, проте вказано, що про хід вирішення необхідно доповісти на наступній нараді 18 квітня 2019 року (т. 1, а. с. 122).
 
За змістом службових записок ОСОБА_3 , складених у період із 12 березня 
по 14 травня 2019 року, на які посилається відповідач в обґрунтування правомірності накладення цього дисциплінарного стягнення, підтверджено, що у них не міститься інформація, яка б підтверджувала вину ОСОБА_1 у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків.
 
Вдруге позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу від 07 серпня 2019 року № 522-к за «безвідповідальне відношення до своїх посадових обов`язків, що призвело до незабезпечення паливною тріскою котелень підприємства» (т. 1, а. с. 70, 125).
 
Так, відповідно до протоколу виробничої наради від 06 червня 2019 року № 27 на позивача покладено обов`язок щодо вирішення питання про забезпечення спецодягом працівників підприємства, поставки додаткового обладнання для насосів дозаторів, цеглою, паливно-мастильними матеріалами, електродами, глянцами та відводами, запірною арматурою, сталевими трубами, мертелем (пункт 6). Строк виконання не визначений, проте вказано, що про хід вирішення необхідно доповісти на наступній нараді 13 червня 2019 року.
 
Разом із тим, протокол виробничої наради від 13 червня 2019 року, а також інших нарад у період з червня по серпень суду надано не було.
 
Сторонами визнається, що позивачем було закуплено всі товари, окрім паливно-мастильних матеріалів.
 
Зокрема, відповідачу стало відомо про зупинку котелень внаслідок незабезпечення паливною тріскою зі змісту змінних журналів котелень за адресами: 
АДРЕСА_1 та вул. Баженова . Вказані факти мали місце 15 та 27 липня 
2019 року, 12 серпня 2019 року та 14 серпня 2019 року, 19 серпня 2019 року (т. 1, 
а. с. 183-189).
 
У пояснювальній записці від 05 серпня 2019 року позивач вказує, що на час надання пояснень було два чинних договори з контрагентами щодо поставки паливної тріски на 2 470 тонн (ВОКСЛП «Віноблагроліс») та 600 тонн (ТОВ «АльтБіо-Поділля») за заявками (т. 1, а. с. 9, 60, 71). За останньою заявкою один контрагент повідомив про неможливість виконання поставки у зв`язку із поломкою обладнання, а інший - мав труднощі у видобуванні у зв`язку із погодними умовами. Об`ємів, які забезпечили контрагенти було достатньо лише для функціонування однієї котельні. Намагання укласти договори з іншими контрагентами за ціною до 1 400,00 грн/тонн не вдалися.
 
Вказана інформація підтверджується листом ВОКСЛП «Віноблагроліс» від 17 липня 2019 року (т. 1, а. с. 242), відповідно до якого у період із 15 по 19 липня 2019 року поставити тріску немає можливості у зв`язку із поломкою обладнання.
 
Крім того, листом ВОКСЛП «Віноблагроліс» від 12 серпня 2019 року повідомлено, що станом на 09 серпня 2019 року заборгованість відповідача за паливну тріску склала 163 667,58 грн, з огляду на що контрагент припиняє її поставку (т. 1, а.с.243).
 
Згідно із листом ТОМ «АльтБіо-Поділля» від 04 серпня 2019 року за результатами звірки взаєморозрахунків у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 125 024,94 грн, яку контрагент просив погасити для відновлення поставок паливної тріски (т. 1, а. с. 244).
 
Накладення дисциплінарних стягнень у вигляді доган позивачем не оскаржувалось, з його слів, через бажання зберегти роботу. Накази про зняття цих стягнень роботодавцем не видавалися.
 
Втретє позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу від 16 квітня 2020 року № 231-к за «систематичне невиконання своїх посадових обов`язків,…», яке призвело до зупинки когенераційної установки підприємства, незабезпечення необхідними товарами (у тому числі безконтактним термометром) для здійснення профілактично-вимірювальних заходів, що не дало можливості проводити скринінг температури тіла оперативного персоналу підприємства (підприємство стратегічного значення).
 
Відповідно до службової записки в. о. начальника СОП та ЦЗ Ледовського В. М. 
від 19 березня 2020 року, на якій поставлено резолюцію « ОСОБА_1 в роботу», останній просить придбати 2 безконтактних термометри, дезінфікуючі засоби для обробки підлоги 5 шт. по 5 л, спиртовмісні розчини для дезінфекції 10 л, спиртовмісні розчини для дезінфекції рук працівників на вході 14 шт. по 1 л (т. 1, 
а. с. 76, 128).
 
Про те, що не закуплено термометр, відповідачу стало відомо 31 березня 2020 року зі змісту пояснювальної записки позивача. Всі інші товари позивачем закуплено, що визнається сторонами.
 
Так, у пояснювальній записці позивача від 31 березня 2020 року щодо невиконання закупівлі по службовій записці № 486, яка надійшла від СОП та ЦЗ, вказано, що безконтактні термометри у продажу відсутні (т. 1, а. с. 77).
 
Відповідно до службової записки в. о. начальника СВЕ Ящука В. М. від 24 березня 2020 року, на якій поставлено резолюцію « ОСОБА_1 », останній просить придбати для безперебійної роботи ДВЗ 500 когенераційної установки за адресою: вул. М. Кошки, 12/2 оливу Аріан ультра газ ТУ У в кількості 400 л (т. 1, а. с. 129).
 
У пояснювальній записці від 01 квітня 2020 року позивач вказує, що переможцем процедури публічної закупівлі оливи визначено ТОВ СП «Юкойл». Договір між сторонами надійшов на адресу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» кур`єрською доставкою «Нова пошта» 30 березня 2020 року о 11 год 24 хв та погоджений відповідачем цього ж дня о 15 год 08 хв. Цього ж дня направлено заявку на поставку товару. Оплата товару здійснена 31 березня 2020 року. Згідно з пунктом 3.6 договору постачальник зобов`язаний поставити товар впродовж п`яти робочих днів після відправки. Цей строк мав сплинути 06 квітня 2020 року (т. 1, а. с. 8, 61).
 
03 квітня 2020 року на засіданні робочої групи КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» повідомлено, що станом на 03 квітня 2020 року когенераційна установка зупинена у зв`язку із відсутністю оливи, до чого, на думку ОСОБА_4 , призвела бездіяльність ОСОБА_1 , також заступник генерального директора з інвестиційної діяльності ОСОБА_5 повідомила, що підприємство не має можливості здійснювати скринінг температури тіла оперативного персоналу з метою запобігання розповсюдження вірусної інфекції у зв`язку із тим, що службова записка 
ОСОБА_6 щодо придбання безконтактних термометрів та інших необхідних матеріалів ОСОБА_1 не виконана.
 
Вказані факти стали підставою для прийняття робочою групою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» рішення про застосування заходів дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до пункту 3 
частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, а. с. 130).
 
Наказом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 16 квітня 2020 року № 231-к, за систематичне невиконання своїх посадових обов`язків в. о. начальника відділу матеріально-технічного постачання та складу ОСОБА_1 звільнено 16 квітня 2020 року відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України (т. 1, 
а. с. 69, 131). Підставою цього наказу стало прийняте рішення робочої групи 
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 03 квітня 2020 року, а також накази про оголошення доган ОСОБА_1 .
 
Із наказом від 16 квітня 2020 року № 231-к позивача ознайомлено 16 квітня 
2020 року, про що свідчить його підпис на звороті наказу (т. 1, а. с. 131, на звороті).
 
За час роботи позивач членом профспілкових організацій не був.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
 
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
 
З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
 
Підставою звільнення працівника за систематичне невиконання працівником своїх трудових обов`язків без поважних причин (пункт 3 частини першої статті 40 
КЗпП України) є чергове конкретне порушення трудової дисципліни чи невиконання (неналежне виконання) покладених на нього трудових обов`язків, а не узагальнюючий висновок роботодавця про те, що «встановлено чисельні порушення».
 
Отже, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна сукупності таких умов: конкретний факт порушення (дія чи бездіяльність); порушення стосується лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним, тобто не першим, і якщо до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне стягнення; з моменту виявлення порушення до накладення дисциплінарного стягнення минуло не більше місяця.
 
У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Установивши, що в наказах від 23 травня 2019 року № 344-к та від 07 серпня 
2019 року № 522-к про оголошення доган не зазначено які обов`язки, встановлені посадовою інструкцією, порушені позивачем, не встановлені конкретні обставини (факти), які б свідчили про неналежне виконання позивачем трудових обов`язків без поважних причин саме з його вини, і такі порушення недоведені відповідачем під час розгляду справи, а отже, вказані накази не можуть бути підтвердженням вчинення дисциплінарних правопорушення позивачем та свідчити про систематичність невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не оскаржувалися накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 
КЗпП України, Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, дає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником дисциплінарних проступків.
 
Позивач у цій справі, оскаржуючи звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, вказував на відсутність фактів невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, визначивши таким чином фактичні підстави позову. Незаконність попередніх наказів, якими позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани, у цій справі є підставами позову. Оскільки суд зобов`язаний надавати оцінку підставам позову при вирішенні питання про його обґрунтованість, тому у цій справі для вирішення спору по суті, а саме питання про законність звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, окреме оскарження попередніх наказів не було необхідним, виходячи з підстав позову.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі 
№ 534/1341/17, є необґрунтованими, з огляду на таке.
 
Так, у справі № 534/1341/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки судами встановлено, що позивач раніше правомірно притягувався до дисциплінарної відповідальності, тому відповідач мав передбачені законодавством підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та його звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов`язків.
 
Натомість у цій справі № 127/10589/20 судами встановлено, що роботодавцем не доведено неналежне виконання трудових обов`язків з вини позивача, тому накази про притягнення до відповідальності у вигляді доган не є підтвердженням систематичності невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а отже, звільнення позивача відбулося з порушенням вимог пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, що є підставою для поновлення його на роботі.
 
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що реалізація положень частини четвертої статті 263 ЦПК України полягає у тому, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду лише у справах, у яких відносини є подібними.
 
Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
 
Крім того, доводи касаційної скарги про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 813/6440/15, який застосований апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні, не може бути прийнятий до уваги, оскільки касаційна скарга не містить належного обґрунтування із зазначенням підстав для відступлення від таких висновків, а судом касаційної інстанції таких підстав не встановлено. Ухвалені у цій справі рішення не суперечать цьому висновку, а стала судова практика при розгляді справ зазначеної категорії слугує однаковому та уніфікованому застосуванню закону, досягненню єдності судової практики, забезпеченню розвитку права і судової практики.
 
Також не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права, а саме прийняття доказів, поданих позивачем після спливу строку на їх подання без обґрунтування поважності причин пропущення такого строку. Апеляційний суд перевірив зазначені доводи та не встановив порушень процесуального права при прийнятті доказів. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції і в цій частині.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів, що згідно з статтею 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишенню без змін.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» залишити без задоволення.
 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                     О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний