Дата документу 02.05.2022 Справа № 337/996/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 337/996/18                                                            Головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
Провадження №22ц/807/1112/22                                                  Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 травня 2022 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування своїх вимог зазначали, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 листопада 2007 року  ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі якого Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення та ініціативою Банку. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконали у повному обсязі, а саме надали Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, проте Відповідач свої зобов`язання порушила, у зв`язку з чим, станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість у розмірі 122721,86 грн., яка складається з: 2440,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 108699,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5500 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина); 2831,99 грн. - штраф (процентна складова).
На підставі викладеного, позивач просив стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 122721,86 грн. та 1840,83 грн. судових витрат.
Заочним рішенням Хортицького районного  суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2018 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 13 листопада 2007 року, у розмірі 116639,87 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 2440,46 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 108699,41 грн., пеня 5500 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1748,79 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2021 року заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2018 року скасовано. 
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості останнє погашення кредиту і процентів  ОСОБА_1 , здійснено 09 квітня 2013 року, і саме з цього часу у Банку виникло право вимоги повернення кредиту. Натомість, до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулось 23 березня 2018 року, тобто поза межами установленого законом строку позовної давності.   
Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просять заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначають, що звернувшись до суду першої інстанції, банк на обґрунтування вимог позову надав суду першої інстанції, зокрема, копію заяви позичальника, Витяг з Умов та Правил, витяг з Тарифів банку, розрахунок заборгованості за кредитним договором. З метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи і дослідити додатковий доказ (довідку про термін дії картки), який є визначальними при встановленні фактичних обставин стосовно строку дії картки. 
Так, на підставі анкети-заяви від 13 листопада 2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , остання отримала основну кредитну карту № НОМЕР_1 зі строком дії, з урахуванням попередніх пере випусків, до серпня 2015 року. При цьому, відповідно до Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору або не після несплати чергового платежу. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та позицією Верховного Суду по справі № 591/8058/15-ц від 01 березня 2018 року.
Враховуючи вищезазначене, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто 01 вересня 2015 року, а позов подано до суду в у березні 2018 року, тобто в межах трьох років позовної давності.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
09 березня 2022 року від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві відповідач просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року залишити без змін, а скаргу - без задоволення. ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що заперечує проти задоволення клопотання та приєднання до матеріалів справи відомостей по карті, оскільки вказані докази, в порушення вимог ст. 83 ЦПК України, подані з пропуском строку їх подачі. Такі докази мали подаватися разом із позовною заявою. Крім того, суд першої інстанції неодноразово відкладав судові засідання на надавав можливість подати позивачу свої доводи та докази, однак позивач не скористався таким правом. Відповідач також зазначає, що додана до апеляційної скарги інформація по картковому рахунку не може бути належним доказом строку дії картки, оскільки на містить підпису ОСОБА_1 , не містить дати та даних про походження цієї картки.
ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилом ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а такожпрактики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.
З позовної заяви вбачається, що предметом спору у справі, що переглядається, є стягнення заборгованості по кредитному договору.
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 зазначили як: АДРЕСА_1 (а.с. 2).
Відповідно до ч.ч. 6, 9, 10 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Як вбачається із матеріалів справи, 25 травня 2018 року на адресу суду від Департаменту реєстраційних послуг надійшла відповідь на запит, з якої вбачається, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 була зареєстрована період з 03 червня 1988 року по 05 серпня 2011 року (а.с. 28).
Разом з тим, із наданої ОСОБА_1 копії паспорту вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 62).
Частиною 9 ст. 187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
За нормами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд передає справу на розгляд іншого суду.
На указані вимоги процесуального закону суд уваги не звернув та розглянув справу з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Відповідно до положень статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Отже, враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги те, що вказана справа була прийнята судом з порушенням правил підсудності та за результатами її розгляду постановлено рішення, за зазначеною у позовній заяві адресою ОСОБА_1 не зареєстрована та не проживає, вказаний спір стосується стягнення коштів за договором кредиту, для якого положенням ч.1 ст.27 ЦПК України встановлено підсудність за місцем знаходження (місцем реєстрації) відповідача, та зважаючи на те, що згідно частини першої статті 378 ЦПК України порушення правил підсудності є підставою для скасування рішення, яким закінчено розгляд справи,і передачі справи на новий розгляд, колегія суддів доходить висновку, що справа не підсудна Хортицькому районному суду м. Запоріжжя, та вважає за необхідне передати справу на розгляд до Вільнянського районного суду Запорізької області за встановленою підсудністю.
Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.
У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.
З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції неправильно застосував правила загальної підсудності до спору, який виник з приводу стягнення заборгованості за договором кредиту, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про підсудність справи Хортицькому районному суду.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи для розгляду до Вільнянського районного суду Запорізької області за встановленою підсудністю.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 378, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- задовольнити частково.
Заочне рішення Хортицького районного  суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 рокуу цій справі - скасувати, справу направити за підсудністю до Вільнянського районного суду Запорізької області (вул. Бочарова, буд. 4, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 02 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: