П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/8536/21	
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов  С.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання протиправними дій щодо відмови у доступі до публічної інформації та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної інспекції ядерного регулювання України, в якому просив: визнати дії Держатомрегулювання України щодо відмови у задоволенні запиту до публічної інформації щодо надання запитуваних копій документів, а саме: не надання запитуваних копій документів - копії сторінок журналу реєстрації за період з 23.01.2017 року по теперішній час вхідних документів з грифом «Для службового користування», форма якого наведена в Додатку 5 до Інструкції про порядок ведення, обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містить службову інформації, введеною в дію наказом Держатомрегулювання України від 23.01.2017 року №16, протиправними; зобов`язати Держатомрегулювання України надати у встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» терміни та у встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку запитувані копій запитуваних документів, а саме - в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу реєстрації за період з 23.01.2017 року по теперішній час вхідних документів з грифом «Для службового користування», форма якого наведена в Додатку 5 до Інструкції про порядок ведення, обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містить службову інформацію, введеною в дію наказом Держатомрегулювання України від 23.01.2017 року №16.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити позов.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2021 року позивач надіслав на адресу Державної інспекції ядерного регулювання України запит до публічної інформації, у якому просив надати на електронну адресу в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу реєстрації за період з 23.01.2017 року по теперішній час вхідних документів з грифом «Для службового користування», форма якого наведена в Додатку 5 до Інструкції про порядок ведення, обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містить службову інформацію, введеною в дію наказом Держатомрегулювання України від 23.01.2017 року №16.
Листом від 19.05.2021 року за №10-24/8042-119 Державна інспекція ядерного регулювання України відмовила позивачу в задоволенні його запиту на публічну інформацію. У відповіді Державна інспекція ядерного регулювання України вказала, що запитувана позивачем інформація відповідно до пункту 18 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Державній інспекції ядерного регулювання України, затвердженого наказом Держатомрегулювання від 23 січня 2017 року №16, статей 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», віднесена до службової інформації, яка є інформацією з обмеженим доступом.
Також судом встановлено, що позивачу було надано копію наказу Держатомрегулювання від 23.01.2017 року №16, яким затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у Держатомрегулювання та Інструкцію про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, додатками якого є форма журналу реєстрації вхідних документів з грифом «Для службового користування» (додатки 2-8, 10, містяться в матеріалах справи), яка може бути відкритою. Зміст журналу є службовою інформацією і не може бути наданий на запит.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання йому інформації на запит, звернувся до суду з даним позовом. 
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач обґрунтовано своїм наказом від 23.01.2021 року №16 відніс інформацію, що міститься в журналі реєстрації вхідних документів з грифом «Для службового користування», до відомостей, що становлять службову інформацію.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі ст.2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про інформацію" основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації.
Згідно з ч.2 ст.20 Закону України "Про інформацію" будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі Закон) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.12 Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;
3)інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Відповідно до ч.4 ст.13 Закону усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Як передбачено ч.1 ст.14 Закону розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Водночас, згідно з ч.1 ст.22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Положеннями статті 6 (Публічна інформація з обмеженим доступом) Закону передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відмовляючи в задоволенні спірного запиту, відповідач зазначав, що вказана інформація належить до інформації з обмеженим доступом, є службовою інформацією, та посилався на п.2 ч.1 ст.22 Закону і п.18 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Державній інспекції ядерного регулювання України, затвердженого Наказом Держатомрегулювання 23 січня 2017 року № 16, за яким відомості, які відповідно до рішення Голови Держатомрегулювання віднесені до службової інформації.
Справа містить Інструкцію про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, затверджену наказом Держатомрегулювання 23 січня 2017 року № 16, п.1 якої передбачено, що ця Інструкція визначає єдині вимоги до ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації (далі — документи), що містять службову інформацію у Державній інспекції ядерного регулювання України.
Інструкція розроблена з урахуванням вимог Закону' України «Про доступ до публічної інформації» та типової Інструкції про порядок обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої Постановою КМУ від 19 жовтня 2016 р. № 736.
Відповідно до п.9 вказаної Інструкції реєстрація вхідних, вихідних та внутрішніх документів з грифом “Для службового користування” здійснюється окремо від документів, які не містять службову інформацію, з дотриманням вимоги щодо одноразовості реєстрації в журналах (додаток №5, №6).
Крім того, додатком до вказаної Інструкції є форма журналу реєстрації вхідних документів з грифом «Для службового користування».
Отже, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що в контексті спірних правовідносин інформацією з обмеженим доступом, а саме: службовою інформацією, є не лише вхідні документи, які відображаються в журналі реєстрації вхідних документів з грифом «Для службового користування», а й сам журнал реєстрації вхідних документів з грифом «Для службового користування», оскільки містить певну ідентифікацію (такі реквізити, як: автор документа, назва виду документа, кількість аркушів, та інші) вхідної документації, яка передбачена виключно для службового користування, що свідчить про відсутність правових підстав для надання позивачу в електронному вигляді сканованих копій сторінок журналу реєстрації за період з 23.01.2017 року по теперішній час вхідних документів з грифом «Для службового користування».
Доводи позивача з приводу того, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в даному випадку інформація для службового користування і зазначена в журналі реєстрації вхідних документів та є її змістовною частиною.
Доводи апеляційної скарги, якій була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.