Справа № 166/119/22 	Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З. 	
Провадження № 22-ц/802/615/22  Категорія: 39 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 липня 2022 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Осіпука В. В.,
суддів -  Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит –Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 15 квітня 2022 року,
                                           В С Т А Н О В И В:
У лютому 2022 року ТзОВ «ФК «Кредит –Капітал» звернулося в суд із зазначеними позовом.
Покликалось на ті обставини, що 01 листопада 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 95790995000 про надання споживчого кредиту з відкриттям карткового рахунку, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 79240 грн 34 коп., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60% річних, строком на 48 місяців, з терміном повернення кредиту до 01 листопада 2023 року.
Крім того позивач вказував, що 24 березня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ним було укладено договір факторингу № 203, за яким ТзОВ «ФК«Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором.
Також позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитом не виконує, а тому, станом на дату відступлення права вимоги 24 березня 2021 року, його заборгованість перед кредитодавцем – фактором становить 75921 грн 86 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 63131 грн 82 коп. та заборгованості за комісією - 12790 грн. 04 коп.
З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача позивачем неодноразово надсилались письмові повідомлення: про заміну кредитодавця, про погашення кредитної заборгованості від 28 січня 2022 року.
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість у розмірі 75921 грн. 86 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 15 квітня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК Кредит-Капітал» 75921 грн 89 коп. заборгованості за кредитним договором № 95790995000 від 01 листопада 2019 року та 2481 грн судових витрат по сплаті судового збору.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судові витрати. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, дано невірну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, допущено невідповідність зроблених ним висновків обставинам справи.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу. 
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого за договором факторингу є ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого АТ «УкрСиббанк» надав відповідачу кредитні кошти, однак останній взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 75921 грн 89 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що 01 листопада 2019 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №95790995000, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 79240 грн 34 коп., а позичальник зобов`язався повертати сам кредит, вносити плату за кредит та інші платежі, відповідно до графіку сплати платежів, визначених у додатку №1 до цього договору, з терміном остаточного повернення кредиту до 01 листопада 2023 року.
01 листопада 2019 року банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 79240 грн 34 коп., що підтверджується Анкетою-заявою на надання споживчого кредиту, Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95790995000, Додатком № 1 до цього Договору, випискою банку за кредитним договором від 24 березня 2021 року, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до п. 4.3.3 договору про надання споживчого кредиту № 95790995000 від 01 листопада 2019 року за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відсотки за процентною ставкою 60% річних.
Згідно додатку № 1 до цього Договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати щомісячно з 01 по 03 число місяця 3253 грн, в тому числі 1615 грн 12 коп. погашення основної суми кредиту, 25 грн комісії за надання довідок про стан розрахунків за кредитними зобов`язаннями за договором, та 1576 грн 88 коп. комісії за управління кредитом.
Крім того встановлено, що 24 березня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 203, відповідно до умов якого позивач, як новий кредитор, отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками банку, у тому числі й до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 95790995000 від 01 листопада 2019 року. 
Із долученого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 04 лютого 2022 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, як правонаступником банку становить 75921 грн 86 коп., а саме 63131 грн 82 коп. заборгованості за тілом кредиту та 12790 грн 04 коп. заборгованості за комісією.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно ч. 1 ст 12 цього ж Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.
Крім того, даним законом також встановлюється черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12 , частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що банк, правонаступником якого є позивач ТзОВ ФК «Кредит-Капітал», виконав умови договору, який був підписаний відповідачем ОСОБА_1 , надавши йому як позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, також те що кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, тобто: суму кредиту, дату його видачі, умови повернення, нарахування та сплати відсотків, розмір нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості та її сплати, строк дії договору, орієнтовна загальна вартість кредиту, суд першої інстанції, взявши до уваги наведені обставини, а також те, що відповідач порушив умови договору, не погашав щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів, у визначений строк, допустив заборгованість щодо повернення кредиту, дійшов законного та обґрунтованого висновку про підставність позову та задовольнив його.
Інші, наведені відповідачем ОСОБА_1   в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків зроблених судом першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав вірну правову оцінку.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України ).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 81, 207, 367, 368, 369, 374, 375, 382, 383, 634, 638, 1054 ЦПК України, суд 
                                           У Х В А Л И В  :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 15 квітня 2022 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит –Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді