ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року	Львів	Справа № 2-а-297/11 пров. № А/857/6983/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області) на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2011 року   у справі  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області)  про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Горегляд О.І., 
час ухвалення рішення – 14:30:00, 
місце ухвалення рішення – м. Кузнецовськ, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2011 року ОСОБА_1 звернувся суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області, в якому просив: зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії  з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 06 січня 2011 року та виплачувати довічно: відповідно до положень ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду ІІ групи інвалідності, пов`язаної із Чорнобильською катастрофою – в розмірі, не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі віднесеній до категорії 1 інваліду ІІ групи, на підставі положень ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визнаний інвалідом другої групи за захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи. Вказує, що на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому призначено державну пенсію і щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, розмір яких, на його думку, повинен визначатися, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стверджує, що розмір проведених відповідачем вказаних пенсійних нарахувань і виплат не відповідає розмірам, встановленим ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2011 року   адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 державної пенсії, як інваліду другої групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не меншому 8 мінімальних пенсій за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період часу з 17 грудня 2010 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як інваліду другої групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, згідно з ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період часу з 31 липня 2010 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області про перерахунок і виплату пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, - відмовлено в задоволенні за їх безпідставністю.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що при визначенні розміру державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за основу їх нарахування повинна братись мінімальна пенсія за віком. Підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму законом про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.  Отже, з 22 травня 2008 року статті 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діють в попередній редакції. Таким чином, судом першої інстанції  встановлено, що управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області допустило протиправну бездіяльність, оскільки   не здійснило перерахунок і виплату позивачу державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірах, встановлених ст. 50 і ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».  
Не погодившись з прийнятою постановою, Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій, в тому числі пенсій, призначених згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує, що державну і додаткову пенсію позивачу правомірно було обчислено відповідно до положень ст. 50, 54 Закону № 796-XII та постанов Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року замінено Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнєцовську Рівненської області на правонаступника   Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області.
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1  ст. 311 КАС України). 
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постанова в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 26 березня 2009 року, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 (а.с.6).
Позивач зареєстрований і проживає в м. Кузнецовську Рівненської області, який віднесений до категорії зони посиленого радіоекологічного контролю відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З 05 березня 2008 року позивача визнано інвалідом другої групи за захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 № 120602, зокрема розпорядженням № 2500 від 26 листопада 2010 року (а.с.35).
17 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області із заявою про перерахунок державної пенсії як інваліда ІІ групи та додаткової пенсії на підставі положень ст. 50, ч. 4 ст. 54  Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.8).
Листом № 127/Д-442 від 06 січня 2011 року відповідачем повідомлено позивача про те, що чинним законодавством не передбачено мінімального розміру пенсії, який слід застосовувати при обрахунку пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України» Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок  Чорнобильської катастофи» та додаткової пенсії згідно ст. 30 цього Закону, а тому підлягають застосуванню положення постанов Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року та № 654 від 16 липня 2008 року (а.с.9).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу державної пенсії, по інвалідності в розмірі не меншому 8 мінімальних пенсій за віком за період часу з 17 грудня 2010 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат, а також здійснити перерахунок і виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком за період часу з 31 липня 2010 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII).
Статтею 49 Закону № 796-XII визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до категорій 1, 2, 3 та 4, зокрема: державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ст. 50 Закону № 796-XII (в редакції від 09 липня 2007 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: - інвалідам І групи – 1 00 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам ІІ групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам ІІІ групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу – 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII (в редакції від 09 липня 2007 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин)  в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності – 10 мінімальних пенсій за віком; по ІІ групі інвалідності – 8 мінімальних пенсій за віком; по ІІІ групі інвалідності – 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам – 3  мінімальних пенсій за віком.
Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком згідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Також розмір мінімальної заробітної плати визначається Законами України про Державний бюджет на відповідний рік.
Колегія суддів вважає, що при розрахунку державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої ст. 50  та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.
Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 523 від 30 травня 1997 року. Ця Постанова була чинною на момент виникнення спірних правовідносин і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 01 від 03 січня 2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», а також постановами Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року та № 654 від 16 липня 2008 року всупереч положень Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, колегія суддів, враховуючи вимоги Законів України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийшла до обґрунтованого висновку, що при розрахунку державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої ст. 50  та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.
Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на думку суду апеляційної інстанції, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки наявність такої норми за відсутності у чинному законодавстві іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації конституційної гарантії та права на державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено   ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII.
  З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення державної пенсії по інвалідності, в розмірі не меншому 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.
Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачу слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивача повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.
Наведені висновки відповідають вимогам ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 51 цього Закону. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.
За таких обставин відмова пенсійного органу у проведенні наведеного перерахунку у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є протиправною.
Таким чином, відповідач був зобов`язаний провести перерахунок та виплатити на користь позивача державну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Підпунктами 9, 12, 15 і 17 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були внесені наступні зміни: «текст статті 50 викласти в такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам І групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам ІІ групи -20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам ІІІ групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.»; «частини третю і четверту статті 54 замінити чотирма частинами такого змісту: «У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по І групі інвалідності - 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по ІІ групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, по ІІІ групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 -1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження: по І групі інвалідності - 160 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по ІІ групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по ІІІ групі інвалідності - 140 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по І групі інвалідності - 130 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по ІІ групі інвалідності - 120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по ІІІ групі інвалідності - 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; дітям-інвалідам - 70 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), у розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї -100 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника, визначеної згідно із зазначеною статтею, що розподіляється між ними рівними частками. До непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами». У зв`язку з цим частину п`яту вважати частиною сьомою.; «частину третю статті 67 викласти в такій редакції: «Максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначені зміни були визнані неконституційними.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року у справі 1-28/2008 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення ст. 67 розділу І, п.п.2-4, 6-8, 10-18, пп.7 п.19, п.п.20-22, 24-34, пп.1-6, 8-12 п.35, п.п.36-100 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п. 3 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»; останні втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, яке також містить вказівку про преюдиціальне значення цього рішення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв`язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.
  Отже, з 22 травня 2008 року статті 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діють в попередній редакції від 09 липня 2007 року. 
Окрім цього, п. 7 ч. 1 Закону України від 14 червня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено п. 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
З аналізу наведеної норми слідує, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.
Вирішуючи питання про те, яка з однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для вирішення спорів зазначеної категорії, судам необхідно надавати перевагу тій із них, що прийнята пізніше. У цих правовідносинах така норма міститься у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».
На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 745 від 06 липня 2011 року «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.
Таким чином, до набрання чинності зазначеною постановою Кабінетом Міністрів України, тобто до 23 липня 2011 року, застосуванню підлягають положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому колегія суддів зазначає про те, що, вирішуючи питання про зобов`язання здійснити перерахунок та виплачувати належні платежі, суд, у разі відсутності спору про право особи на отримання спірних державної та додаткової пенсій або встановлення такого права в судовому порядку, не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх перерахунку і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. 
Оскільки вказані зміни у законодавстві відбулися, тому слід визначити кінцевий строк проведення нарахування та виплати спірних пенсій.
Ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом 31 січня 2011 року, колегія суддів приходить до висновку про підставність позовних вимог в межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто з 31 липня 2010 року.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню за період, починаючи з  31 липня 2010 року до 22 липня 2011 року включно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як інваліду другої групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, згідно з ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період часу з 31 липня 2010 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат.
Колегія суддів зазначає про те, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний спір, однак прийшов до помилкового висновку в частині зазначення початкової дати періоду задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу державної пенсії по інвалідності.
Таким чином, постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2011 року слід змінити шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини постанови у новій редакції із зазначенням дати, з якої необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу державної пенсії по інвалідності – 31 липня 2010 року.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно із п. 4 ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта  статті 317 КАС України).
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області) задовольнити частково.
Постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2011 року   у справі № 2-а-297/11 змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини цієї постанови у такій редакції: «Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 державної пенсії, як інваліду другої групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не меншому 8 мінімальних пенсій за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період часу з 31 липня 2010 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат».
В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року.