УХВАЛА

23 травня 2022 року 
м. Київ
cправа №  922/1148/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

на рішення Господарського суду Харківської області
(суддя - Ольшанченко В.І.)
від 28.10.2021
та постанову Східного апеляційного господарського суду 
(головуючий - Плахов О.В., судді - Здоровко Л.М.,  Мартюхіна Н.О.)
від 14.02.2022

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс групп ЛТД"
про визнання недійсними додаткових угод до договору,

ВСТАНОВИВ:

1.            Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - Управління) звернулось до Господарському суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс групп ЛТД" (далі - Товариство), в якому просив визнати недійсними додаткову угоду №1 від 15.02.2021 та додаткову угоду №2 від 22.02.2021 до договору на постачання природного газу №105/21 від 28.12.2020, укладені між Управлінням та Товариством.

2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткові угоди щодо внесення змін ціни у зв`язку із коливанням на ринку ціни на газ, укладені під впливом збігу тяжких обставин внаслідок недобросовісних дій з боку Товариства та всупереч вимогам статті  41 Закону України  "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання їх недійсними.

3.          Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.10.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2022, у задоволенні позову відмовлено повністю.

4.          Суд першої інстанції виходив з того, що визнання недійсним договору, який є нікчемний в силу закону, за відсутності вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, не є належним способом захисту порушеного права позивача.

Сторонами при укладенні спірних додаткових угод до договору на постачання природного газу було дотримано вимоги частини 5 статті 41 Закону України  "Про публічні закупівлі", додаткові угоди містять договірну ціну, яка є істотною умовою договору, ціна на газ у додаткових угодах змінювалася не більше чим на 10 відсотків у зв`язку з коливанням ціни газу на ринку, а порядок зміни умов договору обумовлено сторонами в пункті 10.1 договору. 

Правові підстави для визнання недійсними спірних додаткових угод до договору на підставі частини 1 статті 233 Цивільного кодексу України відсутні, з огляду на те, що Управління не довело обставини укладення додаткових угод під впливом тяжкої для нього обставини та на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки саме лише посилання на можливість зриву опалювального сезону через повідомлення відповідача про можливість відключення газопостачання у випадку не підписання додаткових угод не є такою обставиною, враховуючи визначену договором відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору.

5.          Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні з огляду на обрання Управлінням неналежного способу захисту та зазначив, що підстави для надання оцінки доводам сторін щодо наявності/відсутності підстав для визнання додаткових угод до договору нікчемними також відсутні, оскільки достатньою та самостійною підставою для відмови в задоволенні позову у цій справі є обрання позивачем неналежного способу захисту прав та інтересів.

6.          12.05.2022 Управління звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 

7.          Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

8.           Згідно з пунктом 5 частини 2  статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

9.          Так, відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

10.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У цьому випадку необхідно чітко вказати: 
-                    норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
-                    навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
-                    навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
-                    обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

11.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту  2 частини 2 статті     287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

12.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

13.          У разі, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу, і касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

14.          Крім того, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини 3    статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

15.          Отже, при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (підпункти) частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 

16.          Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

17.          У касаційній скарзі скаржник викладає обставини справи та не погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на підставі статті 233 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний судом недійсним,  якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних для нього умовах. Зазначає, що додаткові угоди підлягають визнанню недійсними відповідно до статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та статей 203, 215, 233 Цивільного кодексу України.

18.          Натомість, усупереч вимогам статті 290 ГПК України, у касаційній скарзі скаржник не визначає підставу касаційного оскарження, передбачену частиною 2 статті 287 ГПК України та не наводить відповідного обґрунтування.

19.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

20.          Також відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

21.          Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

22.          Позивач звернувся з позовом у 2021 році з двома вимогами немайнового характеру.

23.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (підпункт 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

24.          Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

25.          Відповідно до статті 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

26.          Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 1 січня було встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270, 00 грн.

27.          Відповідно до вимог касаційної скарги, заявник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 9 080,00 грн (2 270,00 грн * 2 * 200%).

28.          До касаційної скарги додано платіжне доручення № 600 від 31.03.2022, яке підтверджує сплату судового збору в сумі 4 540,00 грн, тобто у меншому розмірі, ніж встановлено законом. 

29.          Сума судового збору, яку необхідно доплатити заявнику, складає 4 540, 00 грн.

30.          Таким чином, касаційна скарга підлягає залишенню без руху також на підставі частини 2 статті 292 ГПК України для надання строку на усунення встановлених недоліків в частині сплати судового збору.

31.          Відповідно до частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 

Керуючись статтями 234, 288, пункту 5 частини 2,  пункту 2 частини 4 статті 290, частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Господарського суду Харківської області від 28.10.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 у справі № 922/1148/21 залишити без руху.

2.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

-          привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах  18-19 цієї ухвали;

-          уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання;

-          сплатити судовий збір у розмірі  4 540,00 грн та подати суду документ, що підтверджує його сплату.

3.          Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                        І. Кондратова