ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 серпня 2022 року                                                                        м. Чернівці
Справа № 722/330/22
Провадження №22-ц/822/607/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Литвинюк І.М.,
       суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,
секретар – Собчук І.Ю.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2022 року, головуючий у І-й інстанції – Унгурян С.В., 

ВСТАНОВИВ:
У березні 2022 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
В обґрунтування позову посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2015 року. Від шлюбу у сторін є син -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2015 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 12 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2017 року змінено розмір сплачуваних аліментів та зобов`язано відповідача сплачувати на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Зазначала, що на сьогоднішній день розмір аліментів, які сплачує відповідач на її користь на утримання неповнолітнього сина, є низьким, з віком потреби дитини зростають, що в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, медичного догляду, гармонійного розвитку та відпочинку дитини. Дані обставини є загальновідомими та не потребують доказування. 
Визначений раніше судом розмір аліментів на даний час є незначним та не відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства.
Вказувала на те, що ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку у лікаря педіатра з діагнозом: артеріальна гіпотензія. ДХЛШ, порушення серцевого ритму і провідності міокарда. Згідно з рекомендаціями обласного дитячого кардіоревматолога він двічі на рік проходить обстеження в умовах ОДКЛ, що погребує значних витрат.
Позивачка є особою з інвалідністю III групи з дитинства, а тому не має можливості багато працювати та в повній мірі забезпечувати їх спільного сина матеріально.
З урахуванням уточнених позовних вимог просила збільшити розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2022 року позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що предметом позову є збільшення розміру аліментів. Водночас суд першої інстанції вирішив фактично питання щодо зміни способу стягнення аліментів з їх сплати у твердій грошовій сумі на частку від доходу.
Суд першої інстанції не визначив необхідність зміни матеріального становища чи стану здоров`я сторін для зміни розміру аліментів, помилково дійшов висновків про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався. 
       Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає. На даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання та харчування. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що  сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому був розірваний рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30 січня 2015 року. Від спільного проживання у сторін народився сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2015 року ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сутні в розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 12 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2017 року змінено розмір сплачуваних аліментів та зобов`язано відповідача сплачувати на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
З довідки Сокирянського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за №23.5-36/2563 від 07 лютого 2022 року видно, що у відділі перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2/7221436/17, виданого 06 грудня 2017 року Сокирянським районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 21 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 07 лютого 2022 року виконавчих документів щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь інших осіб на виконанні у відділі не перебуває.
З довідки про доходи № 2098624589002014 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернівецькій області і отримує соціальну пенсію, як особа з інвалідністю ІІІ групи з дитинства. 
Довідкою, наданою КНП «Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги», підтверджується, що ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку у лікаря педіатра з діагнозом: артеріальна гіпотензія. ДХЛШ. Порушення серцевого ритму і провідності міокарда. Міграція надшлуночкового ритму. Згідно із рекомендаціями обласного дитячого кардіоревматолога двічі на рік проходить обстеження в у мовах ОДКЛ.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з положеннями частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року держава визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
       Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.
       Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Частинами 1 та 2 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями частин 1-3 статті 181СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.  За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.  За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, шо розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Станом на час розгляду справи розмір прожиткового мінімуму згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня – 2 395 грн, з 1 липня – 2 510 грн, з 1 грудня – 2 618 грн.
В апеляційній скарзі заявник зазначає, що його матеріальне становище не змінилось, оскільки він не є працевлаштованим. Натомість його дружина ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства, джерелом доходу їх сім`ї є державна соціальна допомога, яку отримує ОСОБА_5 , а тому вважає, що враховуючи його мінливе матеріальне становище у суду не було достатніх підстав для збільшення розміру аліментів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вказав про те, що підстави для зміни способу стягнення в нормах СК України відсутні. Разом з тим, згідно із діючим законодавством визначення способу стягнення аліментів є виключно диспозитивним правом стягувача.
При цьому, дана норма не є відсилочною до положень частини першої статті 192 СК України, в якій зазначено підстави саме для зміни розміру, а не способу стягнення аліментів.
Відтак, при вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів підлягають застосуванню положення статей 182-184 СК України, а не положення статті 192 СК України, якою врегульовано інші аліментні правовідносини. У цьому зв`язку, колегія суддів враховує положення частини десятої статті 10 ЦПК України, згідно з якою забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини, а також положення принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 цього Кодексу.
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. І можливість такої зміни не пов`язується з наявністю чи відсутністю підстав для зміни розміру аліментів, визначених законодавством. А платник аліментів має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення.
З урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів та обставин, встановлених у справі, що переглядається, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку, розмір якої сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини сторін, а саме 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, застосувавши норму, на яку не посилалася позивачка у позовній заяві, є безпідставними, оскільки суд за принципом jura novit curia («суд знає закони») самостійно здійснює правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, що не приводить до зміни предмета позову та/або вибраного позивачем способу захисту.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування і ухвалення нового, або зміни рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07 червня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк
Судді:                                                         А.І. Владичан

                                                                               І.Б. Перепелюк