Ухвала
01 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 522/11017/21
провадження № 61-6277ск22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
розглянув касаційну скаргу представника 
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» про визнання договору іпотеки недійсним, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом та заявою про забезпечення позову.
Заява мотивована тим, що позивач звернувся до суду з зазначеними позовними вимогами та враховуючи те, що відповідач має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, тому існує ризик з боку відповідача подальшого відчуження квартири на користь третіх осіб або вчинення інших протиправних дій, що значно ускладнить розгляд справи та призведе до неможливості відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся.
Ухвалою Приморського районного суду м. заяву Одеси від 24 червня 
2021 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на квартиру, загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 26,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1654694051101, яка знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Заборонено Міністерству юстиції України, його територіальним органам, будь-яким органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (або уповноваженим ними особам або органам), будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам, вносити будь-які зміни до державних реєстрів, які стосуються речових прав на нерухоме майно, зокрема, але не виключно, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо відчуження в будь-який спосіб, продажу, міни, дарування, поставки, передачі в управління, передачі в ренту, передачі в заставу, передачі в іпотеку, передачі в найм (оренду), передачі в позичку, внесення до статутного капіталу господарського товариства, передачі в якості відступного, передачі в якості боргу (в тому числі за мировою угодою, затвердженою судом), будь-якого іншого відчуження або передачі у власність, володіння, користування чи розпорядження квартиру, загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 26,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1654694051101, яка знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Заборонено вчинення будь-якими особами будь-яких дій щодо відчуження в будь-який спосіб, продажу, міни, дарування, поставки, передачі в управління, передачі в ренту, передачі в заставу, передачі в іпотеку, передачі в найм (оренду), передачі в позичку, внесення до статутного капіталу господарського товариства, передачі в якості відступного, передачі в якості боргу (в тому числі за мировою угодою, затвердженою судом), реалізації на торгах, будь- якого іншого відчуження або передачі у власність, володіння, користування чи розпорядження квартири, загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 26,1 кв. м, згідно з технічним паспортом від 19 вересня 2005 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1654694051101, яка знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за                     ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову.
У задоволенні заяви представника представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено. 
У липні 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 
представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 23 червня 2022 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Згідно з частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову має визначатися фактичними обставинами справи, які свідчитимуть про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Така правова позиція щодо вирішення питання про співмірність забезпечення позову викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження 
№ 14-729цс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру -визнання недійсними договору іпотеки. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, не призведе до припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру, а тому районний суд помилково вважав, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже застосований судом першої інстанці захід забезпечення позову не є співмірним із заявленими в цій справі вимогами.
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що захід забезпечення позову не є співмірним, а підстави для вжиття такого заходу не доведені, тому ухвала суду першої інстанції підлягала скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову 
у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оцінивши доводи касаційної скарги та мотиви судового рішення, яким вирішено питання про відмову у забезпеченні позову, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції вищенаведених положень ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 червня 2022 року є необґрунтованою.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     С. Ф. Хопта
 
        Є. В. Синельников
 
        В. В. Шипович