ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 280/9078/20
адміністративне провадження № К/9901/40729/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача – Мартинюк Н.М.,
суддів – Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №280/9078/20
за позовом ОСОБА_1 
до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Міністерство оборони України,
про визнання протиправними дій і скасування наказу,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року (головуючий суддя: Чередниченко В.Є., судді: Іванов С.М., Панченко О.М.).
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому просив суд:
1) визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року до 13 жовтня 2017 року;
2) зобов`язати відповідача нарахувати, надати розрахунок і виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року до 13 жовтня 2017 року;
3) визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення у повному обсязі;
4) зобов`язати відповідача виплатити йому грошове забезпечення в розмірі: 1713,38 грн;
5) визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під часмобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом у розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
6) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
7) визнати неправомірними дії відповідача щодо нездійснення йому виплати за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника служби захисту інформації Запорізького ОМВК з 30 серпня 2016 року до 25 вересня 2016 року з окладом: 760 грн;
8) зобов`язати відповідача нарахувати і здійснити йому виплату за тимчасове виконання обов`язків начальника служби захисту інформації Запорізького ОМВК з 30 серпня 2016 року до 25вересня 2016 року з окладом: 760 грн;
9) визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення;
10) зобов`язати відповідача надати розрахунок суми грошової компенсації неотриманого продовольчого забезпечення;
11) зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення;
12) визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно;
13) зобов`язати відповідача надати відомості про фактично отримане речове майно та довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі;
14) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно;
15) визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому компенсації за не надання часу для відпочинку за чергування у вихідні, святкові та неробочі дні за період служби за контрактом неправомірною;
16) зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому грошову компенсацію за не надання часу для відпочинку за чергування у вихідні, святкові та неробочі дні за період служби за контрактом;
17) зобов`язати відповідача здійснити йому зазначені виплатити з компенсацією ПДФО відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що протягом 2014-2017 років проходив військову службу в лавах Збройних Сил України, після чого йому стало відомо про невиплату відповідачем ряду матеріальних допомог і компенсацій, на які він мав прав. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з метою захисту порушених прав.
ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року позов задоволено частково:
1) визнано неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування й невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року до 13 жовтня 2017 року;
2) зобов`язано відповідача нарахувати, надати розрахунок і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року до 13 жовтня 2017 року;
3) визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування й невиплати позивачу одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
4) зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, у розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
5) визнано неправомірними дії відповідача щодо нездійснення позивачу виплати за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника служби захисту інформації  Запорізького ОМВК з 30 серпня 2016 року до 25 вересня 2016 з окладом: 760 грн;
6) зобов`язано відповідача нарахувати та здійснити позивачу виплату за тимчасове виконання обов`язків начальника служби захисту інформації Запорізького ОМВК з 30 серпня 2016 року до 25 вересня 2016 року з окладом: 760 грн;
7) зобов`язано відповідача здійснити зазначені виплатити позивачу з компенсацією ПДФО відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
8) у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що при звільненні позивача йому протиправно не було виплачено індексацію грошового забезпечення, суму одноразової грошової допомоги та виплати за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника служби захисту інформації.
ІІІ. Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про:
1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування й невиплати позивачу одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, у розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
2) зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом підчас мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, у розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
3) зобов`язання відповідача здійснити зазначені виплатити позивачу з компенсацією ПДФО відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
У задоволені позову в цій частині позовних вимог відмовлено.
У інший частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року залишене без змін.
Частково скасовуючи рішення місцевого суду і відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом, є правом, а не обов`язком керівника державного органу, яке може бути реалізовано лише за умови достатності асигнувань, що виділяються на їх утримання.
У цьому контексті апеляційний суд указав на відсутність доказів наявності рішення керівника державного органу щодо виплати позивачу у межах асигнувань, що виділяються на утримання державного органу, суми в розмірі восьми мінімальних заробітних плат та її подальшої невиплати.
На основі цього апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для визнання бездіяльності відповідача щодо обов`язкової виплати позивачу зазначених сум і задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити зазначені виплати з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, то апеляційний суд відмовив у її задоволенні з підстав передчасності цієї вимоги.
IV. Короткий зміст вимог касаційної скарги і відзиву
Скаржник просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року в частині вирішення двох позовних вимог, які стосуються визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом підчас мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, у розмірі восьми мінімальних заробітних плат. 
У вказаній частині скаржник просить залишити в силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження відповідач покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – «КАС України»).
Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 5, підпункт 10 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 7 листопада 2007 року №1294, указуючи на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах.
У цьому контексті скаржник наполягає на помилковості висновку апеляційного суду щодо права, а не обов`язку відповідача здійснювати виплату указаної одноразової грошової допомоги військовослужбовцю.
У відзиві на касаційну скаргу відповідача просить залишити цю скаргу без задоволення, а постанову, яка оскаржується, без змін. В обґрунтування своєї позиції покликається на безпідставність доводів і вимог скаржника. Стверджує, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права.
Третя особа відзиву на касаційну скаргу не подала, копію ухвали про відкриття касаційного провадження подала, копію ухвали про відкриття касаційного провадження отримала 21 грудня 2021 року.
V. Фактичні обставини справи
18 березня 2014 року позивач був призваний по мобілізації для проходження військової служби у Запорізькому об`єднаному міському військовому комісаріаті на посаду діловода відділення офіцерів запасу і кадрів.
6 березня 2015 року позивач уклав контракт з Міністерством оборони України на строк до закінчення особливого періоду.
29 грудня 2015 року позивач був переведений на посаду стрільця 3-го відділення 3-го взводу роти охорони Шевченківського районного військового комісаріату міста Запоріжжя.
4 травня 2016 року позивач був переведений на посаду молодшого спеціаліста служби захисту інформації Запорізького об`єднаного міського військового комісаріату.
13 жовтня 2017 року позивача було звільнено у запас з лав Збройних сил України на підставі пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».  
У липні 2020 року позивач направив заяву до Міністерства оборони України про надання інформації стосовно:
- нарахування йому грошового забезпечення, з розшифруванням виплат та утримань з нього, за період проходження військової служби у Запорізькому об`єднаному міському військовому комісаріаті. Грошове утримання нараховувалось Запорізьким обласним військовим комісаріатом з 18 березня 2014 року до 13 жовтня 2017 року;
- причин не нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з березня 2014 року до жовтня 2017 року;
- причин невиплати йому одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, та який прийнятий на військову службу за контрактом, що передбачена підпунктом 10 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007року №1294;
- причин незабезпечення його харчуванням і невиплату грошової компенсації у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду за робочі дні та дні чергування в добових нарядах, відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426;
- норм забезпечення позивача речовим майном як військовослужбовця Збройних Сил України за період служби з березня 2014 року до жовтня 2017 року;
- причин ненадання до Пенсійного фонду України персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення позивача та сплату страхових внесків за період служби з березня 2014 року до травня 2016 року;
- виплат за тимчасове виконання обов`язків начальника служби захисту інформації Запорізького ОМВК впродовж 2016-2017 років.
Також у вказаному листі позивач просив Міністерство оборони України зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 провести з ним зазначені розрахунки.
У серпні 2020 року позивач отримав відповідь від Запорізького ОВК, зі змісту й додатків до якої, вбачається, що:
- проведення індексації грошових доходів населення за попередні періоди не передбачено;
- позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом, оскільки звернень або документів, підтверджуючих право позивача на її отримання, до Запорізького ОВК не надходило;
- інформація про суми нарахованого грошового забезпечення та суми нарахованого єдиного соціального внеску за попередні періоди надається за заявою громадянина;
- виплата за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника служби захисту інформації Запорізького ОМВК з посадовим окладом: 760 грн була здійснена лише за період з 27 березня 2017 року до 25 квітня 2017 року в розмірі: 426 грн 50 коп, а чому відповідна виплата не була здійснена за період з 30 серпня 2016  року до 25 вересня 2016 року не вказано;
- позивач не має права на отримання грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, оскільки звернень або документів про її отримання до Запорізького ОМВК, де позивач проходив військову службу, а також до керівництва військового комісаріату при звільненні від позивача не надходило;
- позивач не має права на отримання грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби харчове забезпечення, оскільки документів про її отримання або отримання самого харчового забезпечення в натуральному вигляді під час проходження позивачем військової служби до відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило.
Також у серпні 2020 року позивач отримав відповідь начальника відділу організації забезпечення за класами постачання Командування Логістики Сухопутних військ Збройних Сил України (лист від 6 серпня 2020 року №116/10/2/2/728), відповідно до якої позивач не мав права на отримання речового майна, оскільки неотримане з будь-яких причин речове майно за період служби під час звільнення не видається. 
Окрім того, відповідно до цієї відповіді позивач не має права на отримання грошової компенсації за обіди, які не були отримані в період проходження військової служби, оскільки звернень з даного питання, клопотань щодо виплати грошової компенсації до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_2 від нього не надходило.
VІ. Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги, яка подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
У цій справі спірні правовідносини стосуються правомірності бездіяльності відповідача щодо ненарахування й невиплати позивачу як військовослужбовцю ряду виплат, допомог і компенсацій.
У межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, предметом оскарження є постанова суду апеляційної інстанції у частини відмови у задоволенні позовних вимог, які стосуються правомірності ненарахування й невиплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, у розмірі восьми мінімальних заробітних плат.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата цієї допомоги є правом, а не обов`язковим відповідача, яке може бути реалізовано лише за умови достатності асигнувань, що виділяються на його утримання.
Верховний Суд вважає цей висновок помилковим.
Так, підпунктом 10 пункту 6 постанови від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» Уряд постановив виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом у таких розмірах: 
особам рядового складу - вісім мінімальних заробітних плат; 
особам сержантського і старшинського складу - дев`ять мінімальних заробітних плат;
особам офіцерського складу - десять мінімальних заробітних плат.
Граматичний спосіб тлумачення цієї норми права свідчить про те, що виплата указаної допомоги не поставлена у залежність від свободи розсуду відповідача чи фінансових асигнувань, виділених на його утримання.
Додатково Суд зауважує, що про обумовленість певних виплат правом керівника державного органу й обсягом асигнувань мова йшла у пункті 5 указаної постанови Уряду. Однак цей пункт не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки предметом його регулювання є зовсім інші виплати військовослужбовцям.
Отже, відсутні підстави для висновку, що виплата спірної допомоги була правом, а не обов`язком відповідача.
Тож суд апеляційної інстанції не правильно розтлумачив і помилково застосував указані норми матеріального права.
З урахуванням установлених обставин справи і вказаного правового регулювання, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що ненарахування й невиплати позивачу означеної грошової допомоги є протиправною бездіяльністю з боку відповідача.
Своєю чергою, викладене дає підстави стверджувати, що суд апеляційної інстанції помилково застосував норми матеріального права, що призвело до скасування законного рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Відтак, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах, встановлених статтею 341 КАС України, Суд констатує обґрунтованість доводів і вимог касаційної скарги.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зважаючи на приписи статті 352 КАС України, касаційну скаргу необхідно задовольнити і частково скасувати постанову апеляційного суду, залишивши в силі рішення місцевого суду у відповідній частині.
VІІ. Судовий збір
Згідно з квитанцією від 1 грудня 2021 року за подання касаційної скарги позивач сплатив судовий збір у сумі: 1681,60 грн.
Ураховуючи, що Верховний Суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та зважаючи на документальне підтвердження понесених витрат у суді касаційної інстанції, в силу частини першої статті 139 КАС України наявні підстави для стягнення на користь позивача сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування й невиплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, у розмірі восьми мінімальних заробітних плат, та зобов`язання вчинити дії щодо нарахувати й виплатити указаної допомоги.
У цій частині залишити в силі в рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року.
У іншій частині постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, місто Запоріжжя, провулок Тихий, 7, код ЄДРПОУ 07835529) відшкодування судових витрат у розмірі: 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

…………………………….

…………………………….

…………………………….
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду