ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5248/22 Справа № 211/1419/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 211/1419/21        
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Остапенко В.О., 
суддів -  Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Гладиш К.І.
сторони:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні,-
ВСТАНОВИВ:
В березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитом спадкодавця.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.12.2010 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача в Анкеті-Заяві. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. 
Спадкоєм померлого ОСОБА_2 є відповідач по справі. 
28.01.2020 року позивачем було направлено претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. 
03.04.2020 року, за вих. № 94/02-14 від 11.03.2020 року, позивач отримав відповідь від Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що нотаріальна контора залишила без розгляду претензію кредитора, спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася (із заявами про прийняття спадщини та/або із заявами про відмову від спадкового майна ніхто не звертався) та повідомила, що згідно п. 2 та п. 3 ст. 1281 ЦК України, кредитові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкодавця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором б/н від 30.12.2010 року становить 11 337,36 грн. 95 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту та яку позивач просив суд стягнути з відповідача та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі у розмірі 2 270 грн. 
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Апелянт зауважує на тому, що на час смерті позичальника та на теперішній час, відповідач зареєстрована і проживає за тією ж адресою, що і боржник. Судом не встановлено, що відповідач відмовилась від прийняття спадщини, а тому відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина після померлого ОСОБА_2 належить відповідачу ОСОБА_1 з часу її відкриття. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
При цьому, позивач посилається на позицію Верховного Суду у постанові від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц, згідно якої суд касаційної інстанції зазначив, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30.12.2010 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача в Анкеті-Заяві (а.с.17). 
Згідно свідоцтва про смерть, позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.49).
Станом на 02.10.2018 року, заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором б/н від 30.12.2010 року, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, становить 11 337 грн. 36 коп. (а.с.8-11). 
Позивачем на адресу Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора від 28.01.2020 року (а.с.51).
03.04.2020 року, за вих. № 94/02-14 від 11.03.2020 року, позивач отримав відповідь від Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що нотаріальна контора залишила без розгляду претензію кредитора, спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася (із заявами про прийняття спадщини та/або із заявами про відмову від спадкового майна ніхто не звертався) та повідомила, що згідно п. 2 та п. 3 ст. 1281 ЦК України, кредитові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкодавця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (а.с.52).
21.05.2020 року позивачем було направлено лист-претензію на адресу відповідача ОСОБА_1 , яка залишилась без задоволення (а.с.53). 
Відмовляючи в задоволені позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 отримала у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_2 . Крім того, позивачем не доведено наявність у померлого ОСОБА_2 за життя будь-якого майна та крім того, необґрунтований розмір майнових вимог та банком не надано доказів дотримання строків, визначених ст. 1281 ЦК України, так як спадкова справа за претензією кредитора нотаріусаом не була відкрита.
Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк»,  однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.
Правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються статтями 1054, 1218, 1281, 1282 ЦК України, в редакції станом на день смерті позичальника ОСОБА_2 , тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Оскільки, зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
Так, згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.
Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань.
Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2018 року № 14-53цс18 (аналогічна висновок міститься у постанові Верховного Суду України № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року).
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц викладена наступна правова позиція: «Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань».
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на день смерті позичальника, Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Як вбачається із матеріалів справи, у Анкеті-Заяві від 30 грудня 2010 року зазначено, що   ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який сторонами погоджено до липня 2017 року (а.с.17,45).
При цьому, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції належні та допустимі докази щодо перевипуску кредитної картки, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів є останній день липня 2017 року (а.с.45).
Зважаючи на те, що кредитор АТ КБ «ПриватБанк» не знав та не міг знати про смерть позичальника ОСОБА_2 , він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги, тобто по останнй день липня 2018 року.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Вимога до спадкоємців боржника може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса, направивши 28 січня 2020 року претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотарільної контори (а.с 51).
Отже, у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк», який не знав та не міг знати про відкриття спадщини, пред`явив вимоги до спадкоємця, що прийняв спадщину поза межами строків, встановлених частиною третьою статті 1281 ЦК України, в редакції, чинній на день смерті позичальника,  (понад один рік з дня настання строку вимоги), тому в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємця за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.
АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з даним позовом понад один рік з дня настання строку вимоги, наслідком чого є позбавлення кредитора (банка) права вимоги до спадкоємця за кредитними зобов`язаннями позичальника.
Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув; не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; дійшовши помилкового висновку про наявність у позивача права вимоги до спадкоємця позичальниці та безпідставно задовольнив заявлені позовні вимоги.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову, оскільки в даному випадку в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з тих підстав, що позивач, в порушення вимог частини третьої статті 1281 ЦК України, в редакції, чинній на день смерті позичальника, звернувся з даним позовом понад один рік з дня настання строку вимоги, наслідком чого є позбавлення кредитора (банка) права вимоги до спадкоємця за кредитними зобов`язаннями позичальника.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитом спадкодавця, виклавши їх в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 серпня 2022 року. 

Головуючий:
       
Судді: