У х в а л а  
 
04 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 756/3274/20
провадження № 61-3830ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,  Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» про зобов`язання припинити дії, що порушують право, та зобов`язання вчинити дії,
 
В с т а н о в и в:
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва із вказаним позовом, в якому просила суд:
1)    зобов`язати комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» взяти на абонентський облік вузли комерційного обліку теплової енергії, що встановлені у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності;
2)    зобов`язати комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» припинити дії щодо нарахування плати за споживання теплової енергії ОСОБА_1 або третьою особою, яка законно користується квартирою АДРЕСА_1 за нормами споживання теплової енергії; 
3)    зобов`язати комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» здійснювати нарахування плати за споживання теплової енергії ОСОБА_1 або третьою особою, яка законно користується квартирою АДРЕСА_1 , за показниками вузлів комерційного обліку теплової енергії, що встановлені у цій квартирі; 
4)    зобов`язати комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок розміру плати за надані послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з врахуванням показників вузлів комерційного обліку теплової енергії, що встановлені у цій квартирі, за період від жовтня 2019 року і по день ухвалення рішення у цій справі, а надмірно сплачені ОСОБА_1 кошти зарахувати в плату у майбутні періоди; 
5)    зобов`язати комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» прийняти розрахунки за надані ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період від жовтня 2019 року по день ухвалення рішення у справі. Також просила стягнути судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . Після укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, нарахування і сплати за споживання теплової енергії здійснювалися на підставі показників лічильників, що були встановлені у квартирі. Зазначала, що 04 листопада 2019 року відповідач в односторонньому порядку без повідомлення позивачки зняв з абонентського обліку лічильники, що були встановлені у квартирі, та заблокував доступ ОСОБА_1 до передачі показників про спожите тепло через особистий електронний кабінет споживача послуг.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - без змін.
22 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                      від 16 червня 2021 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                       а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Верховний Суд урахував предмет спору, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною                 скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» про зобов`язання припинити дії, що порушують право, та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко  

В. А. Стрільчук