Справа № 450/3055/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/3392/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н.П. Крайник 
                                     суддів: Н.О. Шеремети, Р.П. Цяцяка 
                при секретарі: М.В. Івасюті
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» та ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», третя особа: Публічне акціонерне Товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» про солідарне стягнення з відповідачів 60 279, 44 грн. матеріальної шкоди та 100 000, 00 грн. моральної шкоди,-

                                       в с т а н о в и в:

       31.10.2014 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» про солідарне стягнення з відповідачів 60 279, 44 грн. матеріальної шкоди та 100 000, 00 грн. моральної шкоди.
       Позовні вимоги обгрунтовував тим, що ОСОБА_1 31.10.2007 року близько 12.00 год. на автодорозі Київ-Чоп поблизу с.Липники, Пустомитівського району Львівської області, керуючи технічно справним автомобілем марки БМВ-525, грубо порушив вимоги п.п.1.5 ч.1, п.п.9.2, п.п.9.4 ч.1, п.п.1.10, п.п.10.1, п.п.10.4 ч.1, п.п.12.3, п.п.16.13 Правил дорожнього руху України, що виразилось в тому, що останній не вжив заходів до запобігання створення небезпеки чи перешкоди для руху, загрози здоров`ю громадян, завданні матеріальних збитків, не подав завчасно сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, не вжив заходів до зменшення швидкості при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно міг виявити та перед поворотом ліворуч, не надав дорогу транспортному засобу ДЕУ-ЛАНОС, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку під його керуванням, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху на такій віддалі, коли водій вказаного зустрічного автомобіля вже не мав можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування та правою частиною керованого транспортного засобу зіткнувся з передньою частиною автомобіля ДЕУ-ЛАНОС під керуванням позивача. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.07.2014 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності. Цивільний позов залишено без розгляду. Внаслідок ДТП йому було завдано матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до звіту № 483/11 про оцінку автомобіля, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля становить 50 343, 88 грн. Ринкова вартість автомобіля становить 50 343, 88 грн. такими чином матеріальна шкода заподіяна позивачу становить 50 343, 88 грн. Також позивач поніс даткові витрати, а саме 500, 00 грн на огляд, оцінку автомобіля та складання звіту. Крім того, за проведення судової експертизи ним сплачено 3072, 00 грн., за евакуацію автомобіля - 220, 00 грн., перевезення автомобіля на штрафмайданчик - 176, 00 грн. та знаходження автомобіля на зберіганні 730 днів - 5840, 00 грн. Понесені витрати на лікування може підтвердити лише в розмірі 127, 56 грн. Заподіну моральну шкоду позивач оцінив в 100 000, 00 грн. Просив позов задовольнити. 
             Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. 
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_2 24 627, 56 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот двадцять сім гривень 56 коп.) грн. матеріальної шкоди заподіяної ДТП, яка складається з 24 500, 00 (двадцять чотири тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля; 127, 56 грн. (сто двадцять сім гривень 56 коп.) грн. - шкода заподіяна здоров`ю.
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_2 6,38 грн. моральної шкоди заподіяної ДТП.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 26 368, 88 грн. (двадцять шість тисяч триста шістдесят вісім гривень 88 коп.) грн. матеріальної шкоди заподіяної ДТП, яка складається з 19 132, 88 (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять дві гривні 88 коп.) грн. вартість відновлювального ремонту автомобіля; 500, 00 (п`ятсот гривень) грн. -франшиза; 500, 00 грн. (п`ятсот гривень) грн. – витрати за проведення експертного дослідження, 396, 00 (триста дев`яносто шість гривень) грн. – витрати за евакуатор; 5 840, 00 (п`ять тисяч вісімсот сорок гривень) грн. витрати за зберігання автомобіля на арешт майданчику.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49 993, 63 коп. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто три гривні) грн. - моральної шкоди. 
       Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в дохід держави судові витрати у розмірі 2 087, 40 (дві тисячі вісімдесят сім гривень 40 коп.) грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати у розмірі 2 087, 40 (дві тисячі вісімдесят сім гривень 40 коп.) грн.
       В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 – відмовлено.
       Рішення суду оскаржило ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія».
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» з пропуском строку звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну та за шкоду, заподіяну здоров`ю, що є законною та самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Висновки суду першої інстанції про те, що строк позовної давності в даному випадку (у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП) повинні обраховуватись не з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а з моменту коли судом було розглянуто кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 суперечать правовій позиції Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-309цс15 і викладеній в постанові від 11 листопада 2015 року. Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 51.10.2007 року, до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_2 звернувся 01.12.2010 року, з вимогами до Страховика про випалату стахового відшкодування лише 30 листопада 2015 року, такий звернувся за захистом свого права до страховика з пропуском строку позовної давності. Вважає, що з врахуванням заяви страховика № 2404/17 від 02.11.2017 року про застосування до позову ОСОБА_2 наслідків спливу строку позовної давності, законним і обґрунтованим є рішення про відмову в позові. Зазначає, що суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову від 06.03.2019 року, подану ним після початку розгляду справи по суті, що суперечить положенням ч. 3 ст. 49 ЦПК України. 
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.        
       Зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-309цс 15, у справі № 753/2541/16 ц (№6-1365цс17) від 11.10.2017 року, правової позиції Верховного Суду у справі №156/496/16ц (провадження №61-29326св18) від 24.10.2018 року, день скоєння ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано майнової та моральної шкоди, є тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права і особу, яка його порушила, і саме з цього часу в нього виникло право вимоги як до безпосереднього заповідача шкоди, так і до страхової компанії, відповідальної за останнього. Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував правових позицій Верховного Суду щодо строку позовної давності, оскільки прийшов до помилкового висновку, що перебіг строку позовної давності у даній справі почався не з моменту вчинення злочину, а з моменту постановлення Пустомитівським районним судом Львівської області постанови про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Враховуючи, що представник відповідача подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягали задоволенню. Крім того, зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд зіслався на звіт № 583/11 від 15.06.2011 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Деу-Ланос», який належить ОСОБА_2 , становить 50343,88 грн. Однак, зазначений звіт не є належним доказом дійсної ринкової вартості даного автомобіля. Відповідно до судової автотоварознавчої експертизи № 697 від 15.09.2017 року, ринкова вартість автомобіля «Деу-Ланос» на момент ДТП становила 46 368 грн., що судом не враховано. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зараховано в рахунок завданої матеріальної шкоди витрати на евакуатор в розмірі 170 грн. Крім того, зазначає, що судом стягнуто 5840 грн. витрат за зберігання автомобіля на арешт майданчику, розмір яких не підтверджено належними та достатніми доказами. Вважає необгрунтованим розмір завданої позивачу моральної шкоди, який свідчить про бажання позивача збагатитися.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 
       У засіданні суду апеляційної інстанції представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 проти скарг заперечив.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1  не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
       Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       З огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
       Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
       Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       Згідно пункту 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
       За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
       Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі ст. 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу, в більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страховик обраховує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.
       В силу ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Відповідно до пункту 1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
       Встановлено, що 31.10.2007 року близько 12.00 год. на автодорозі «Київ-Чоп» поблизу с.Липники, Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «БМВ-525» р.н. НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги п.п.1.5 ч.1, п.п.9.2, п.п.9.4 ч.1, п.п.1.10, п.п.10.1, п.п.10.4 ч.1, п.п.12.3, п.п.16.13 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів до запобігання створення небезпеки чи перешкоди для руху, загрози здоров`ю громадян, завданні матеріальних збитків, не подав завчасно сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, не вжив заходів до зменшення швидкості при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно міг виявити та перед поворотом ліворуч не надав дорогу транспортному засобу «ДЕУ-ЛАНОС» р.н. НОМЕР_2 , що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_2 , здійснив виїзд на смугу зустрічного руху на такій віддалі, коли водій вказаного зустрічного автомобіля вже не мав можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування та правою частиною керованого транспортного засобу зіткнувся з передньою частиною автомобіля «ДЕУ-ЛАНОС» р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті зіткнення, водій автомобіля «ДЕУ-Ланос» ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 4-го ребра справа і накопичення повітря в правій плевральній порожнині «пневмоторакс», які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.
       Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.07.2014 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ЗАТ АКБ «Львів» про відшкодування шкоди залишено без розгляду.
       Отже, вина водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «БМВ-525» р.н. НОМЕР_1 , у скоєні дорожньо-транспортної пригоди доведена. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «БМВ-525» р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно полісу № ВВ/2471799, строком дії до 11.08.2008 року, ліміт відповідальності за шкоджу заподіяну майну 25 000, 00 грн., франшиза 500, 00 грн.
Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» 23.04.2015 року.
Відповідно до звіту № 5 83/11 від 15.06.2011 року оцінювача ОСОБА_4 , складеного за заявою ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «ДЕУ-ЛАНОС» р.н. НОМЕР_3 внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень становить 50 343, 88 грн. Ринкова вартість автомобіля «ДЕУ-ЛАНОС» р.н. НОМЕР_3 становить 50 343, 88 грн. 
Відповідно до висновку № 697 від 15.09.2017 року судової автотоварознавчої експертизи, проведеної на підставі ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.01.2016 року, ринкова вартість пошкодженого автомобіля у ДТП 30.10.2007 року, ДЕУ-ЛАНОС» р.н. НОМЕР_3 , станом на 30.10.2007 року, виходячи з даних про нього і його пошкоджень, які можливо встановити з представлених судом матеріалів могла складати 6711, 00 грн.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2  до обох відповідачів, районний суд виходив з того, що всупереч зазначеному обов`язку по виплаті позивачу страхового відшкодування та відшкодування завданої шкоди, відповідачі його не виконали. Суд стягнув з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_2  24 627, 56 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот двадцять сім гривень 56 коп.) грн. страхового відшкодування, що становить відновлювальний ремонт автомобіля з врахуванням коефіцієнта зносу транспортного засобу - 24 500, 00 грн.,  та 127, 56 грн. - шкоди завданої здоров`ю, що становить 5% від страхової виплати згідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , - 26 368, 88 грн. (двадцять шість тисяч триста шістдесят вісім гривень 88 коп.) грн. матеріальної шкоди заподіяної ДТП, яка складається з 19 132, 88 (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять дві гривні 88 коп.) грн. як різницю ринкової вартості автомобіля; 500, 00 (п`ятсот гривень) грн. франшизи; 500, 00 грн. (п`ятсот гривень) грн. витрат за проведення експертного дослідження, 396, 00 (триста дев`яносто шість гривень) грн. - витрат за евакуатор; 5 840, 00 (п`ять тисяч вісімсот сорок гривень) грн. витрат за зберігання автомобіля на арешт майданчику та 49 993, 63 коп. моральної шкоди (50000, 00 грн. - 6, 38 грн. виплачених страховиком), яку судом визначено в розмірі 50 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та з врахуванням ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (середньої важкості), завданих потерпілому внаслідок ДТП. Щодо заяв відповідачів про застосування спливу позовної давності, суд виходив з того, що вперше позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди в межах кримінальної справи. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.07.2014 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ЗАТ АКБ «Львів» про відшкодування шкоди залишено без розгляду. 31.10.2014 року позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області повторно з позовними вимогами про відшкодування шкоди. Тобто, суд виходив з того, що перебіг строку позовної давності почався не з моменту вчинення злочину, а з моменту коли Пустомитівським районним судом Львівської області було розглянуто кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 та встановлено вину відповідача, а саме 16.10.2014 року. 
       З таким висновком суду колегія суддів погоджується не повністю.
       Згідно з пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
       При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16 (провадження № 14-310цс18).
       Разом з тим, відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) - «… з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності».
Однак, в даному випадку, поведінку позивача щодо страховика, на думку колегії суддів, не можна вважати добросовісною та спрямованою на відновлення порушеного права, оскільки в межах кримінального провадження вимог до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» позивач не пред`являв, не зазначав страховика також як третю особу в цивільному позові, поданому ним у кримінальному провадженні. Позовні вимоги до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» позивач пред`явив лише 31.10.2014 року, тобто за спливом 7 років з моменту ДТП.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що пропуск позивачем річного строку на подачу заяви до страховика про виплату страхового відшкодування свідчить про втрату ним права на отримання страхового відшкодуваня згідно п. 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       З наведених мотивів, рішення суду в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_2 24 627, 56 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот двадцять сім гривень 56 коп.) грн. матеріальної шкоди заподіяної ДТП, яка складається з 24 500, 00 (двадцять чотири тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля; 127, 56 грн. (сто двадцять сім гривень 56 коп.) грн. - шкода заподіяна здоров`ю; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_2 6,38 грн. моральної шкоди, завданої ДТП та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в дохід держави судових витрат у розмірі 2 087, 40 (дві тисячі вісімдесят сім гривень 40 коп.) грн. слід скасувати та в цій частині ухвалити нову постанов про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 .
       В решті рішення суду слід залишити без змін.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:  

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Апеляційну скаргу ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» задоволити.         
       Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 липня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_2 24 627, 56 грн. грн. матеріальної шкоди заподіяної ДТП, яка складається з 24 500, 00 грн. - вартість відновлювального ремонту автомобіля; 127, 56 грн. грн. - шкода заподіяна здоров`ю; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_2 6,38 грн. моральної шкоди, завданої ДТП та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в дохід держави судових витрат у розмірі 2 087, 40 (дві тисячі вісімдесят сім гривень 40 коп.) грн. - скасувати та в цій частині ухвалити нову постанов про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 .
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 20 травня 2022 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді:                Н.О. Шеремета 

                                                                               Р.П. Цяцяк