ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року 
м. Київ

Справа № 922/2960/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Пєскова В. Г.,
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.,

за участю представників:
АТ АБ "Укргазбанк": Адамчука Н. В.,
ФОП Назаренко А. О.: Павлова Є. О. (в режимі відеоконференції),
ліквідатора ТзОВ "Омега Плюс Харків" - арбітражного керуючого          Семенова Д. С.: (особисто)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2021
у складі колегії суддів: Ільїна О. В. - головуючого, Гетьмана Р. А.,                  Россолова В. В.
та ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.02.2021
у складі судді Яризько В. О.

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега Плюс Харків"
про визнання банкрутом

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Вступ

1. Боржник протягом року до відкриття провадження у справі про його банкрутство уклав з Банком договір іпотеки згідно якого передав в іпотеку наявне в нього нерухоме майно - нежитлові приміщення в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між Банком та Товариством (позичальник).

2. Ліквідатор Боржника вважає укладений договір іпотеки таким, що суперечить інтересам Боржника та його засновників, оскільки боржник вчинив правочин щодо відчуження єдиного майна у підозрілий період - за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство боржника прийнявши на себе зобов`язання за таким правочином без відповідних майнових дій та вигод зі сторони Товариства в інтересах якого укладено договір.

3. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, визнав недійсним договір іпотеки, оскільки він укладений боржником без мети здійснення підприємницької діяльності й отримання прибутку та є таким згідно якого боржник прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій Товариства. Окрім того, суд визнав відсутніми підстави для застосування позовної давності у справі, зазначивши, що позовна давність за вимогами про визнання недійсними договорів відповідно до законодавства, що регулює провадження у справах про банкрутство, розпочинається з дня відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки саме з цього часу в арбітражного керуючого виникає право на подачу заяви про визнання договорів боржника недійсними.

4. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглядаючи касаційну скаргу кредитора (скаржника), має вирішити питання про те:
- з якого моменту розпочинається початок перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником?
- чи може бути визнаний недійсним договір іпотеки, укладений боржником як такий за яким боржник прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони?

5. Верховний Суд вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій щодо початку перебігу позовної давності за вимогою про визнання договору недійсним з дня відкриття провадження у справі про банкрутство та щодо наявності підстав для визнання договору недійсним, виходячи з такого.

Короткий зміст і підстави наведених у заяві вимог та заперечень учасників

6. Господарським судом Харківської області здійснюється провадження у справі № 922/2960/17 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега Плюс Харків" (далі - ТзОВ "Омега Плюс Харків", боржник) про визнання банкрутом.

7. 07.09.2020 ліквідатор ТзОВ "Омега Плюс Харків" арбітражний керуючий Семенов Дмитро Сергійович (далі - ліквідатор ТзОВ "Омега Плюс Харків" Семенов Д. С.) звернувся в межах справи про банкрутство ТзОВ "Омега Плюс Харків" із заявою від 07.09.2020 б/н про визнання договору іпотеки недійсним, в якій просить суд:
- визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 27.09.2016                  № 34/2016-1, укладений між ТзОВ "Омега Плюс Харків" та Приватним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк"                                           (далі - АТ АБ "Укргазбанк", скаржник);
- скасувати записи: про державну реєстрацію іпотеки від 27.09.2016                        № 16597720, який вчинено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального  округу Салигою Н. А., про державну реєстрацію іпотеки               від 18.09.2019 № 33281106 (спеціальний розділ), який вчинено державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Гаспаряном Г. А., про державну реєстрацію обтяження від 18.09.2019 № 33282303 (спеціальний розділ), який вчинено державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Гаспаряном Г. А.

8. Заява ліквідатора ТзОВ "Омега Плюс Харків" Семенова Д. С. мотивована вчиненням боржником в підозрілий період оспорюваного правочину із взяттям на себе зобов`язання з передачі предмета іпотеки (єдиного майна боржника) в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФК Магнум" (далі - ТзОВ "ПФК Магнум"), у разі невиконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором, перед АТ АБ "Укргазбанк" без жодних майнових вигод зі сторони ТзОВ "ПФК Магнум" на користь боржника, відсутності виникнення у ТзОВ "ПФК Магнум", АТ АБ "Укргазбанк" зустрічних зобов`язань на користь ТзОВ "Омега Плюс Харків" та без мети здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку.

9. АТ АБ "Укргазбанк" щодо вимог заяви ліквідатора боржника заперечує зазначаючи, зокрема, що оспорюваний правочин не суперечить інтересам боржника та його учасників, оскільки його вчиненню боржником передувало волевиявлення учасників ТзОВ "Омега Плюс Харків" (прийняття загальними зборами ТзОВ "Омега Плюс Харків" рішення про передачу нерухомого майна в іпотеку) та він відповідає положенням законодавства, яке регулює інститут іпотеки з можливістю отримання відшкодування в порядку регресу чи суброгації, тоді як вимоги зі сторони банку заявлені до боржника за фактом прийняття рішення про ліквідацію ТзОВ "Омега Плюс Харків" його учасниками. До того ж, договір іпотеки за своєю суттю не є оплатним зобов`язанням за яким банк мав вчиняти якісь майнові дії на користь боржника, оскільки він є забезпеченням кредитного оплатного договору, а не самостійним оплатним зобов`язанням. Окрім того, заява про визнання недійсним договору іпотеки подана ліквідатором зі спливом позовної давності та без надання оцінки діям керівництва боржника на предмет доведення ТзОВ "Омега Плюс Харків" до банкрутства.

10. ТзОВ "ПФК Магнум" вимоги заяви ліквідатора боржника не визнає, зазначаючи, з-поміж іншого, що законодавством не передбачено будь-яких майнових дій зі сторони майнового поручителя у зв`язку з укладенням договору іпотеки (отримання будь-якого майна чи наявність інтересу); оспорюваний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства та відповідає волевиявленню усіх учасників ТзОВ "Омега Плюс Харків"; визнання недійсним договору іпотеки надасть можливість особам пов`язаним з боржником ухилитися від виконання зобов`язань за договором кредиту; майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем виключно в межах вартості предмета іпотеки; ліквідатор боржника після задоволення вимог банку у справі про банкрутство ТзОВ "Омега Плюс Харків" не позбавлений можливості заявити окремі вимоги у справі про банкрутство ТзОВ "ПФК Магнум"; заява про визнання недійсним договору іпотеки подана ліквідатором боржника зі спливом позовної давності.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

11. 27.09.2016 між АТ АБ "Укргазбанк" та ТзОВ "ПФК Магнум"   (позичальник) укладено кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної відкличної кредитної лінії (траншевої) № 9/2016-К (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банком останньому було відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 15 000 000,00 грн, зі строком по 26.09.2017 (включно) зі сплатою за користування кредитними коштами 24 % річних.

12. За умовами пункту 3.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється окремими траншами на підставі заявки позичальника про надання кредиту (траншу) в межах невикористаного загального ліміту кредитування, шляхом перерахування траншу на поточний рахунок позичальника. 

13. Для забезпечення виконання умов кредитного договору 27.09.2016 між              АТ АБ "Укргазбанк" (іпотекодержатель) та ТзОВ "Омега Плюс Харків" (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 34/2016-І без оформлення заставної, відповідно до умов якого предметом іпотеки є: нерухоме                майно - нежитлові приміщення 1-го поверху № 29, 29б, 29в, 29г, 29д, 31, 31б, 31в, 31г, 32, 32а площею 124,3 кв. м, 2-го поверху № 5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5, 5-1а площею 216,5 кв. м загальною площею 340,8 кв. м літ. "А-6", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 3, та належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі протоколу, серія та номер: 11, виданий 17.05.2016, видавник ТзОВ "Омега Плюс Харків", акта приймання-передачі нерухомого майна від 17.05.2016, видавник ТзОВ "Омега Плюс Харків", право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав на нерухоме майно відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29772038 від 26.05.2016, Ємець І. О. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2016, номер запису про право власності 14680624, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 633670863101.

14. Відповідно до умов пункту 1.1 договору іпотеки - цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору, укладеного між АТ АБ "Укргазбанк" та ТзОВ "ПФК Магнум".

15. З наявних матеріалів справи судами попередніх інстанцій установлено, що                  ТзОВ "Омега Плюс Харків" мало на час укладення спірного договору та на даний час лише один актив - нежитлові приміщення 1-го поверху № 29, 29б, 29в, 29г, 29д, 31, 31б, 31в, 31г, 32, 32а площею 124,3 кв.м, 2-го поверху № 5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5, 5-1а площею 216,5 кв.м загальною площею 340,8 кв. м літ. "А-6", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 3, які є предметом іпотеки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 11.08.2020, а також копією фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом на 30.12.2016.

16. 04.09.2017 ТзОВ "Омега Плюс Харків" в особі ліквідатора Орданяна П. О. звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою про порушення справи про банкрутство в порядку статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"             (далі - Закон про банкрутство).

17. Ухвалою від 14.09.2017 Господарський суду Харківської області порушив провадження у справі № 922/2960/17 про банкрутство ТзОВ "Омега Плюс Харків".

18. Постановою від 08.07.2020 Господарський суд Харківської області визнав ТзОВ "Омега Плюс Харків" банкрутом; відкрив ліквідаційну процедуру; ліквідатором боржника призначив арбітражного керуючого Семенова Д.   С.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

19. 10.02.2021 Господарський суд Харківської області постановив ухвалу, якою задовольнив заяву ліквідатора ТзОВ "Омега Плюс Харків" арбітражного керуючого Семенова Д. С. про визнання недійсним договору іпотеки та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки; визнав недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 27.09.2016 № 34/2016-1, укладений між ТзОВ "Омега Плюс Харків" та АТ АБ "Укргазбанк"; скасував записи: про державну реєстрацію іпотеки від 27.09.2016 № 16597720 який вчинено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н. А., про державну реєстрацію іпотеки від 18.09.2019 № 33281106, № 33282303 (спеціальний розділ), який вчинено державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Гаспаряном Г. А.

20. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний договір іпотеки укладений ТзОВ "Омега Плюс Харків" без мети здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку ані у короткостроковій, ані у довгостроковій перспективі, у зв`язку з чим є таким, за яким боржник прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій ТзОВ "ПФК Магнум" як особи в інтересах якої такий договір укладено. 

21. Крім того, місцевий господарський суд відхилив доводи АТ АБ "Укргазбанк" щодо звернення ліквідатора боржника до суду заявою про визнання договору недійсним зі спливом позовної давності, зазначивши, що позовна давність щодо визнання недійсним договорів відповідно до законодавства, що регулює провадження у справах про банкрутство, розпочинається з дня відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки саме з цього часу в арбітражного керуючого виникає право на подачу заяви про визнання договорів боржника недійсними.

22. Ураховуючи, що провадження у цій справі відкрито 14.09.2017, а заяву про визнання оспорюваного договору договір іпотеки від 27.09.2016 № 34/2016-1 недійсним подано ліквідатором 07.09.2020, тобто в межах позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява АТ АБ "Укргазбанк" про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

23. Східний апеляційний господарський суд постановою від 07.04.2021 ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.02.2021 у справі № 922/2960/17 залишив без змін, погодившись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним на підставі статті 20 Закону про банкрутство.

24. Крім того, суд апеляційної інстанції визнав правомірним висновок місцевого господарського суду щодо звернення ліквідатора до суду з вимогами про визнання договору недійсним в межах позовної давності, оскільки позовна давність щодо визнання недійсним договорів відповідно до законодавства, що регулює провадження у справах про банкрутство, розпочинається з дня відкриття провадження у справі про банкрутство, так як саме з цього часу в арбітражного керуючого виникає право на подачу заяви про визнання договорів боржника недійсними.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

25. 26.04.2021 АТ АБ "Укргазбанк" поштовим відправленням через Східний апеляційний господарський суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду                       від 07.04.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області                         від 10.02.2021, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ліквідатора боржника Семенова Д. С. про визнання договору іпотеки недійсним та скасування записів про державну реєстрації іпотеки.

Рух касаційної скарги

26. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи            № 922/2960/17 визначено колегію суддів у складі: Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Васьковського О. В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 27.05.2021.

27. Ухвалою від 10.06.2021 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі № 922/296017 за касаційною скаргою АТ АБ "Укргазбанк"; призначив скаргу до розгляду; надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 24.06.2021; задовольнив клопотання скаржника про зупинення дії постанови Східного апеляційного господарського суду                   від 07.04.2021 та ухвали Господарського суду Харківської області від 10.02.2021 у справі № 922/2960/17 та зупинив дію оскаржених судових рішень.

28. Двічі ухвалами від 08.07.2021 та від 02.09.2021 Верховний Суд зупиняв провадження у справі № 922/2960/17 за касаційною скаргою                                   АТ АБ "Укргазбанк" до перегляду судового рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 916/585/18 (916/1051/20) та вирішення судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 911/1012/13.

29. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.08.2021 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2960/17 визначено колегію суддів у складі:             Банаська О. О. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я.

30. 08.12.2021 Верховний Суд постановив ухвалу, якою поновив провадження у справі за касаційною скаргою АТ АБ "Укргазбанк" та призначив її розгляд на 23.12.2021.

31. Ухвалою від 23.12.2021 Верховний Суд відклав розгляд справи до 27.01.2022, а ухвалою від 27.01.2022 - до 03.02.2022.

32. У зв`язку з перебування суддів у відпустці, на лікарняному склад колегії суду неодноразово змінювався. 

33. Ухвалою від 03.02.2022 Верховний Суд передав справу № 922/2960/17 разом із касаційною скаргою АТ АБ "Укргазбанк" на оскаржені судові рішення на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

34. 12.05.2022 Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу, якою повернула справу № 922/2960/17 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

35. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2022 для розгляду справи № 922/2960/17 визначено колегію суддів у складі: Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Пєскова В. Г.

36. Ухвалою від 23.05.2022 Верховний Суд прийняв справу за касаційною скаргою АТ АБ "Укргазбанк" до провадження; призначив її розгляд на 23.06.2022.

37. Ухвалою від 23.06.2022 Верховний Суд відклав розгляд справи за касаційною скаргою АТ АБ "Укргазбанк" до 30.06.2022.

38. У судове засідання 30.06.2022 з`явилися представники АТ АБ "Укргазбанк", ФОП Назаренко А. О. (в режимі відео конференції) та ліквідатор ТзОВ "Омега Плюс Харків" Семенов Д. С., які надали пояснення у справі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
(АТ АБ "Укргазбанк")

39. АТ АБ "Укргазбанк" в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зазначаючи, зокрема таке:
- суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми абзацу другого частини першої статті 20 Закону про банкрутство в системному зв`язку із нормами, які регулюють інститут майнової поруки;
- суди попередніх інстанцій порушили норми частини другої частини п`ятої статті 5, статті 237 Господарського процесуального кодексу України                                     (далі - ГПК України) та застосували до вимоги ліквідатора приписи абзацу другого статті 20 Закону про банкрутство, яка втратила чинність;
- суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статей 256, 257, частини першої статті 261, частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у взаємозв`язку зі статтею 20 Закону про банкрутство залишивши поза увагою, що ліквідатор звернувся до суду із заявою про визнання договору недійсним зі спливом позовної давності.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Доводи ліквідатора ТзОВ "Омега Плюс Харків" Семенова Д. С.

40. Ліквідатор ТзОВ "Омега Плюс Харків" Семенов Д. С. у поданому до суду відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у задоволенні касаційної скарги АТ АБ "Укргазбанк" зазначаючи, зокрема, таке:
- договір іпотеки укладений у встановлений статтею 20 Закону про банкрутство особливий період;
- суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов в межах заявлених ліквідатором вимог та правомірно застосував статтю 20 Закону про банкрутство, оскільки така норма діяла на час укладення договору іпотеки та дату відкриття провадження у справі про банкрутство;
- заява ліквідатора про визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним подана в межах позовної давності.

Доводи інших учасників справи

41. Відзивів на касаційну скаргу, письмових пояснень від інших учасників не надійшло.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій

42. Вирішуючи наведені в пункті 4 цієї постанови питання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, беручи до уваги приписи статті 300 ГПК України, виходить з такого.

Щодо моменту початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником

43. За статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

44. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

45. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

46. Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

47. Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

48. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (див. висновки, викладенні у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 924/1114/18, від 03.04.2018 у справі № 910/31767/15).

49. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

50. Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

51. Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

52. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі № 922/5094/14).

53. У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу. Тож, при дослідженні питання пропуску позовної давності в спорі слід з`ясовувати, коли про порушення своїх прав довідався або міг довідатися боржник в особі уповноваженого органу.

54. Отже, при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора. При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 14/325"б"). 

55. Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

56. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ані Закон про банкрутство до 21.10.2019, ані чинний Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). 

57. Відповідно до частини восьмої статті 261 ЦК України винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

58. Тлумачення частини п`ятої статті 261 ЦК України свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог.

59. У справі, яка переглядається предметом судового розгляду є заява ліквідатора боржника - ТзОВ "Омега Плюс Харків" Семенова Д. С. про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного боржником.

60. Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.
61. Отже, для юридичної особи як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 464/5089/15, від 04.04.2019 у справі № 910/15456/17, від 28.05.2019 у справі № 5015/118/11, від 22.10.2019 у справі № 910/15453/17, від 05.03.2020 у справі № 14/325"б").

62. Ураховуючи наведене, у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником днем початку перебігу позовної давності є день вчинення таких правочинів (подібний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012).

63. Звідси помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позовна давність за вимогами ліквідатора про визнання недійсним договорів відповідно до законодавства, що регулює провадження у справах про банкрутство, розпочинається з дня відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки саме з цього часу в арбітражного керуючого виникає право на подачу заяви про визнання договорів боржника недійсними.

Щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору іпотеки, укладеного боржником як такого за яким боржник прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони

64. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

65. Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

66. Відповідно до частини першої статті 2 Закону про банкрутство в редакції від 19.01.2013, що діяла до 21.10.2019 провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

67. Аналогічні приписи містить частина перша статті 2 КУзПБ, яка визначає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом,                      ГПК України, іншими законами України.

68. За частиною четвертою статті 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

69. Частиною другою статті 7 КУзПБ визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником. 

70. Згідно із частиною першою статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

71. Спірним питаннями у цій справі, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним.

72. Відповідно до частини першої, пункту п`ятого частини другої статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої позовні вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

73. За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2021 у справі                      № 927/531/18, від 26.05.2022 у справі № 908/1730/18 (908/3089/20).

74. У справі, що розглядається зміст підстав заявлених вимог ліквідатора             ТзОВ "Омега Плюс Харків" Семенова Д. С. складають обставини вчинення боржником в підозрілий період (за рік до відкриття провадження у справі про банкрутство) оспорюваного договору іпотеки від 27.09.2016 для забезпечення виконання ТзОВ "ПФК Магнум" зобов`язань за кредитним договором без жодних майнових вигод зі сторони ТзОВ "ПФК Магнум" на користь боржника, відсутності виникнення у ТзОВ "ПФК Магнум", АТ АБ "Укргазбанк" зустрічних зобов`язань на користь боржника та без мети здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку.

75. Відповідно в цій справі, визнання недійсним договору іпотеки, укладеного боржником відбулось з огляду на встановлення судами попередніх інстанцій обставин укладання такого договору без мети здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку ані у короткостроковій, ані у довгостроковій перспективі, за яким боржник прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій ТОВ "ПФК Магнум", як особи в інтересах якої такий договір укладено.

76. Виходячи із змісту заявлених ліквідатором ТзОВ "Омега Плюс Харків" вимог, обставини які обґрунтовують останні за своєю правовою характеристикою підпадають під правове регулювання статті 20 Закону про банкрутство (чинного на момент укладення оспорюваного правочину та порушення провадження у справі про банкрутство боржника) передбачена абзацом другим частини першої якої підстава визнання правочину боржника недійсним, зокрема щодо прийняття боржником на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони є аналогічною (за винятком строку підозрілого періоду) тій, що закріплена у абзаці другому частини другої статті 42 КУзПБ (чинного момент звернення ліквідатора з заявою про визнання договору недійсним до суду).

77. Суд звертає увагу на те, що як нормами статті 20 Закону про банкрутство так і нормами статті 42 КУзПБ регулюються правовідносини щодо фраудаторних правочинів.

78. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

79. Суд наголошує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

80. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

81. За абзацом другим частини першої статті 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

82. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

83. Тлумачення абзацу другого частини першої статті 20 Закону про банкрутство, абзацу другого частини другої статті 42 КУзПБ із застосуванням філологічного способу їх інтерпретації свідчить, що наведена в цих нормах підстава визнання правочину боржника недійсним може бути застосована до правочину наслідком вчинення якого є виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину.

84. У цій справі боржником - ТзОВ "Омега Плюс Харків" (іпотекодавець) укладено оспорюваний договір іпотеки з АТ АБ "Укргазбанк" для забезпечення виконання ТзОВ "ПФК Магнум" (позичальник) зобов`язань за кредитним договором, укладеним ним з АТ АБ "Укргазбанк".

85. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

86. Згідно зі статтею 572 та частиною першою статті 576 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

87. За частиною першою статті 579 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

88. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

89. За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

90. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частини четверта, п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

91. Системний аналіз положень статті 572, частини першої статті 576 ЦК України, статті 1, частини п`ятої статті 3 Закону України  "Про іпотеку" свідчить, що за своє правовою природою іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, з урахуванням чого не може існувати самостійно без основного зобов`язання, а укладення договору іпотеки, як похідного від договору основного зобов`язання, не є підставою для виникнення майнових зобов`язань до моменту порушення виконання боржником основного договору зобов`язання.  

92. Частиною першою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Відповідні положення наведено також у статті 1 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

93. За статтею 1 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.

94. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. 

95. Отже, укладення третьою стороною та кредитором договору іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором не зумовлює виникнення у заставодавця (іпотекодавця) майнових зобов`язань з моменту укладання такого договору та до моменту порушення боржником основного зобов`язання і не вимагає вчинення боржником на користь третьої особи майнових дій з моменту укладення договору іпотеки.

96. Наведений висновок є цілком очевидним, адже як свідчать приписи статті 572 ЦК України, статей 1, 3, 11 Закону України метою укладення договору іпотеки є отримання кредитором додаткових гарантій виконання основного зобов`язання забезпеченого цим договором, у разі невиконання якого боржником таке зобов`язання підлягає виконанню іпотекодавцем. Тобто іпотека є визначеним законним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання чим фактично обумовлюється її похідний (акцесорний) характер стосовно основного зобов`язання.

97. Водночас норми цивільного законодавства не містять положень, які б визначали солідарний обов`язок боржника (позичальника за кредитним договором) та майнового поручителя, який відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. ЦК України, Закон України "Про іпотеку" закріплюють лише право іпотекодержателя, у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

98. За частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

99. Пунктом 3 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

100. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (частина друга статті 11 Закону України "Про іпотеку").

101. Тож саме позичальником - боржником у зобов`язанні за кредитним договором має бути виконаний обов`язок за договором перед кредитодавцем, а у разі забезпечення цього зобов`язання іпотекою майнового поручителя - такий обов`язок може бути виконаний майновим поручителем в межах вартості предмета іпотеки. Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки не зумовлює припинення правовідносини з боржником за основним зобов`язанням, оскільки майновий поручитель набуває права кредитора за таким зобов`язанням.

102. Ураховуючи наведене, укладення договору іпотеки не зумовлює виникнення у іпотекодержателя майнових зобов`язань перед майновим поручителем (іпотекодавцем), в тому числі обов`язку вчинення майнових дій на користь майнового поручителя, адже договір іпотеки за своє суттю є договором за яким виникають зобов`язання, які мають акцесорний характер стосовно основного зобов`язання.

103. Тому не може бути визнаним недійсним укладений боржником договір іпотеки з підстав визначених абзацом другим частини першої статті 20 Закону про банкрутство (абзацом другим частини другої статті 42 КУзПБ) - прийняття (взяття) боржником на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, оскільки його укладення не зумовлює виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину, а лише має наслідком  виникнення у майнового поручителя акцесорного (додаткового) зобов`язання стосовно основного зобов`язання (зобов`язання за кредитним договором).

104. За наведеного, висновок суддів попередніх інстанцій щодо визнання оспорюваного договору іпотеки недійсним з підстав його укладення без мети здійснення господарської діяльності та отримання прибутку, взяття боржником на себе зобов`язання без відповідних майнових дій зі сторони                                     ТзОВ "ПФК Магнум" як особи в інтересах якої укладено договір є помилковим, адже не відповідає положенням цивільного законодавства щодо правових наслідків порушення зобов`язань за договором іпотеки визначених статтями 572, 589 - 590 ЦК України.

Щодо застосування позовної давності

105. Щодо заяви АТ АБ "Укргазбанк" про застосування позовної давності суд зазначає, що в силу приписів частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи (аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 09.11.2016 у справі № 6-1457цс16 та від 09.11.2016 № 6-2170цс16).

106. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску (див. постанови Касаційного господарського суду Верховним Судом від 26.03.2018 у справі № 922/273/17, від 30.04.2020 у справі № 19/49-10).

107. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ліквідатора боржника про визнання договору іпотеки недійсним з підстав її необґрунтованості, підстави для застосування позовної давності у справі відсутні.

Щодо суті касаційної скарги

108. З урахуванням викладеного касаційна скарга АТ АБ "Укргазбанк" підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

109. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

110. Частинами першою, третьою, четвертою статті 311 ГПК України передбачено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

111. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 та ухвала Господарського суду Харківської області від 10.02.2021 у справі № 922/2960/17 підлягають скасуванню повністю з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні заяви ліквідатора ТзОВ "Омега Плюс Харків" арбітражного керуючого Семенова Д. С. про визнання недійсним договору іпотеки та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки, як похідних вимог від вимоги про визнання недійсним договору іпотеки.

Щодо судових витрат

112. Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

113. За змістом пункту 1 частини четвертої статті 129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

114. З огляду на висновок Верховного Суду про повне скасування оскаржених судових рішень з ухваленням нового - про відмову у задоволенні заяви ліквідатора ТзОВ "Омега Плюс Харків" арбітражного керуючого                Семенова Д. С. про визнання недійсним договору іпотеки та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на боржника.

Висновки щодо застосування норм права 

Щодо моменту початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником

115. У разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. 

116. У спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником днем початку перебігу позовної давності є день вчинення таких правочинів.

Щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору іпотеки, укладеного боржником як такого за яким боржник прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони

117. Тлумачення абзацу другого частини першої статті 20 Закону про банкрутство, абзацу другого частини другої статті 42 КУзПБ із застосуванням філологічного способу їх інтерпретації свідчить, що наведена в цих нормах підстава визнання правочину боржника недійсним може бути застосована до правочину наслідком вчинення якого є виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину.

118. Системний аналіз положень статті 572, частини першої статті 576 ЦК України, статті 1, частини п`ятої статті 3 Закону України  "Про іпотеку" свідчить, що за своє правовою природою іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, з урахуванням чого не може існувати самостійно без основного зобов`язання, а укладення договору іпотеки, як похідного від договору основного зобов`язання, не є підставою для виникнення майнових зобов`язань до моменту порушення виконання боржником основного договору зобов`язання.

119. Укладення третьою стороною та кредитором договору іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором не зумовлює виникнення у заставодавця майнових зобов`язань з моменту укладання такого договору та до моменту порушення боржником основного зобов`язання і не вимагає вчинення боржником на користь третьої особи майнових дій з моменту укладення договору іпотеки.

120. Укладений боржником договір іпотеки не може бути визнаним недійсним з підстав визначених абзацом другим частини першої статті 20 Закону про банкрутство (абзацом другим частини другої статті 42 КУзПБ)  - прийняття (взяття) боржником на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, оскільки його укладення не зумовлює виникнення майнових зобов`язань між сторонами такого правочину, а лише має наслідком  виникнення у майнового поручителя акцесорного (додаткового) зобов`язання стосовно основного зобов`язання (зобов`язання за кредитним договором).

На підставі викладеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" задовольнити повністю.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.02.2021 у справі               № 922/2960/17 скасувати повністю.

3. Ухвалити нове рішення. Відмовити у задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега Плюс Харків" арбітражного керуючого Семенова Д. С. про визнання недійсним договору іпотеки та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки.

4. Стягнути з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега Плюс Харків" (вул. Пушкінська, буд. 50/52, м. Харків, 61022, ідентифікаційний код - 39200462) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (вул. Єреванська, 1, м. Київ, ідентифікаційний код - 23697280)                 6 306,00 грн (шість тисяч триста шість гривень 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги та 9 080,00 грн (дев`ять тисяч вісімдесят гривень 00 коп.) судового збору за подання касаційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. О. Банасько

Судді                                                                                                    В. В. Білоус

                                                                                                    В. Г. Пєсков