ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року	Львів	Справа № 350/883/21 пров. № А/857/6432/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Гуляка В.В., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року, головуючий суддя – Боршовський Т.І., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В травні 2022 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до МО України, Центральної ВЛК ЗС України МО України, в якому просив провести військово-лікарську експертизу щодо теперішніх захворювань позивача та призначенням початку руйнування кульшового лівобічного суглоба та поєднати їх з проходженням військової служби; призначену інвалідність Медико-соціальною експертною комісією, серії 12ААВ № 225464 від 28.10.2020 року, з причини захворювання Лівобічний коксартроз ІІІ ст. з вкороченням лівої нижньої кінцівки на 3,0 см, стійким больовим синдромом та затрудненням ходи поєднати з проходженням військової служби.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що після звільнення з військової служби 04.04.2012 року позивач не отримував травм кульшового суглобу, важкою фізичною працею не займався, а початок розвитку руйнування кульшового суглобу розпочався під час проходження військової служби.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржене рішення порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом. Суд не вивчив досконалого змісту адміністративного позову, а повністю погодився з позицією відповідачів.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в період з 27.07.1998 року по 04.04.2012 року проходив військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується витягом з послужного списку від 03.03.2021 року (а.с. 6).
Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 141 від 23.03.2012 року позивача звільнено з військової служби в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
28.10.2020 року Медико-соціальна експертна комісія міста Івано-Франківська встановила позивачу ІІІ групу інвалідності з діагнозом лівобічний коксартроз ІІІ ст. з вкороченням лівої нижньої кінцівки на 3,0 см (а.с. 3).
02.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Рожнятівського районного територіального  центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, в якій просив оформити належні документи та подати на розгляд до 16-ї Регіональної Військово-лікарської комісії для встановлення позивачу інвалідності пов`язаної з проходженням військової служби (а.с. 6 зворот).
02.03.2021 року Військово-лікарською комісією Рожнятівського районного територіального  центру комплектування та соціальної підтримки проведено медичний огляд ОСОБА_1 та згідно довідки від 02.03.2021 року № 20/29 позивача визнано непридатним до військової служби (а.с. 7).
10.03.2021 року позивач звернувся до 16-ї Регіональної Військово-лікарської комісії із заявою, в якій просив встановити причинний зв`язок призначеної інвалідності МСЕК з проходженням військової служби (а.с. 4-5).
16-та Регіональна Військово-лікарська комісія листом від 23.03.2021 року №256 повідомила, що захворювання, по якому Івано-Франківська спеціалізована травматологічна МСЕК 28.10.2020 року встановила ОСОБА_1 третю групу інвалідності «Лівобічний коксартроз ІІІ ст. з вкороченням лівої нижньої кінцівки на 3,0 см, з стійким больовим синдромом та затрудненням ходи», розвинулося і було виявлено у нього після звільнення з лав Збройних Сил. Таким чином, 16-та Регіональна Військово-лікарська комісія не має підстав пов`язати захворювання лівого кульшового суглоба, яке привело до інвалідності, з проходженням військової служби (а.с. 8).
09.04.2021 року позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України із заявою, в якій просив встановити причинний зв`язок призначеної інвалідності пов`язаної з проходженням військової служби (а.с. 9).
30.04.2021 року Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України Міністерства оборони України листом № 920 повідомила позивача про відсутність підстав для встановлення причинного зв`язку захворювань з військовою службою, що виникли в позивача після звільнення з військової служби. Також повідомлено, що громадяни, які звільнені з військової служби у запас або у відставку без проведення медичного огляду військово-лікарською комісією оглядаються військово-лікарськими комісіями госпіталів за узгодженням зі штатною військово-лікарською комісією регіону за направленням військового комісара. Такий медичний огляд проводиться незалежно від причин звільнення, але не пізніше ніж через п`ять років після звільнення. У разі коли після звільнення пройшло більше п`яти років, медичний огляд військово-лікарською комісією проводиться в облікових цілях із визначенням ступеня придатності до військової служби на теперішній час, при цьому причинний зв`язок захворювання, наслідки травми не встановлюється. Враховуючи, що медичний огляд позивача проведено 02.03.2021 року військово-лікарською комісією Рожнятівського районного територіального  центру комплектування та соціальної підтримки та згідно довідки від 02.03.2021 року № 20/29 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби, а тому немає підстав для направлення на медичне обстеження у військовий медичний заклад для проведення військово-лікарської експертизи (а.с. 11).
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України Міністерства оборони України листом від 30.04.2021 року за № 920 правомірно надала позивачу роз`яснення відповідно до пункту 21.3 глави 21 розділу ІІ, з врахуванням пункту 3.13 глави 3 розділу ІІ Положення, про відсутність підстав для направлення позивача на медичний огляд у військово-лікарський заклад для проведення військово-лікарської експертизи.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Основи законодавства України про охорону здоров`я визначають правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулюють суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості.
Як встановлено статтею 31 Основ законодавства України про охорону здоров`я з метою охорони здоров`я населення організуються профілактичні медичні огляди неповнолітніх, вагітних жінок, працівників підприємств, установ і організацій з шкідливими і небезпечними умовами праці, військовослужбовців та осіб, професійна чи інша діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення або підвищеною небезпекою для оточуючих.
Згідно із ст. 71 Основ законодавства України про охорону здоров`я військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення).
Так, пунктом 1.1 Положення передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза – це, зокрема, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Пунктом 3.13 Положення встановлено, що громадяни, які звільнені з військової служби у запас або у відставку без проведення медичного огляду ВЛК або не згодні з постановою ВЛК про ступінь придатності до військової служби на період фактичного звільнення та ставлять питання про перегляд цієї постанови, оглядаються ВЛК госпіталів за узгодженням зі штатною ВЛК регіону за направленням військового комісара.
Цей медичний огляд проводиться незалежно від причини звільнення, але не пізніше ніж через п`ять років після звільнення.
У разі коли після звільнення пройшло більше п`яти років, медичний огляд ВЛК проводиться в облікових цілях із визначенням ступеня придатності до військової служби на теперішній час, при цьому причинний зв`язок захворювання, наслідків травми не встановлюється.
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 141 від 23.03.2012 року звільнений з військової служби у запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
При цьому, на момент його звільнення, відсутні будь-які відомості про зафіксовані ВЛК під час проведення медичного огляду на період фактичного звільнення захворювання, які пов`язані з діагнозом «коксоартроз».
Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що після звільнення з військової служби 18.03.2015 під час медичного обстеження в Центральній клінічній лікарні у Варшаві, Республіка Польща позивачу встановлено діагноз «лівобічний коксартроз».
Після встановлення такого діагнозу позивач мав можливість звернутися до військового комісара для направлення його на медичний огляд  ВЛК госпіталів за узгодженням зі штатною ВЛК регіону, в межах передбаченого пункту 3.13 глави 3 розділу ІІ Положення п`ятирічного строку після звільнення, а саме до 04.04.2017, однак цього не зробив.
Матеріали справи не містять доказів щодо об`єктивної неможливості звернення до військового комісара для направлення його на медичний огляд  ВЛК, в межах передбаченого пункту 3.13 глави 3 розділу ІІ Положення п`ятирічного строку після звільнення.
Відтак, після звільнення ОСОБА_1 пройшло більше п`яти років, відтак Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України Міністерства оборони України правомірно надала позивачу роз`яснення про відсутність підстав для направлення позивача на медичний огляд у військово-лікарський заклад для проведення військово-лікарської експертизи.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи також не містять доказів того, що з моменту звільнення з військової служби до моменту встановлення діагнозу «лівобічний коксартроз» позивач не мав травм кульшового суглобу, або травм які пов`язані з даним діагнозом, відтак покликання позивача на вказану обставину є безпідставними та необґрунтованими.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак такі задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року у справі №350/883/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	В. В. Святецький