ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1126/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/782/21 Категорія: 302050000 	Троян Т. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16 серпня 2022 року                                                                                                  м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач – Черкаська міська рада,
третя особа (скаржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу третьої особи на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.06.2022 (повний текст складено 27.06.2022, суддя в суді першої інстанції Троян Т.Є.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про скасування рішення міської ради,

в с т а н о в и в :

у січні 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом, яким просила  визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 24.01.2019 №2-3814 про передачу земельної ділянки (кадастровий №7110136700:03:013:0130), площею 0,00161 га, за адресою: АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, мотивуючи про те, що вказана земельна ділянка накладається по межі на її земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.06.2022 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на те, що земельна ділянка, яка за оспорюваним рішенням міської ради передана у власність третій особі у справі ОСОБА_2 , накладається на земельну ділянку позивача, отже її право власності має бути захищене у спосіб скасування такого рішення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_2 подав 22.07.2022 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду у справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та залишити без задоволення позовні вимоги у справі. Скаржник зазначає, що земельну ділянку міська рада передала йому у власність законно.
У відзиві на апеляційну скаргу третьої особи відповідач - Черкаська міська рада проти її задоволення не заперечувала, а позивач – ОСОБА_1  просила суд апеляційної інстанції скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що на підставі рішення Черкаської міської ради від 24.01.2019 №2-3814 у власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку (кадастровий №7110136700:03:013:0130), площею 0,00161 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Крім того, ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки (кадастровий №7110136700:03:013:0036) за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 є власником суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий №7110136700:03:013:0107), площею 0,0577 га.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач ОСОБА_1 вказувала на те, що ОСОБА_2 було порушено процедуру затвердження документації із землеустрою, внаслідок чого, його земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивача, що є підставою для скасування рішення міської ради про надання у власність ОСОБА_2 цієї ділянки.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Відповідно до статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Відповідно до статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно по закону, а згідно статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Право приватної власності на земельну ділянку може бути припинено також в порядку статті 140 ЗК України, якою передбачений вичерпний перелік підстав припинення права власності на землю.
Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
За змістом статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.
Додатково апеляційний суд приймає до уваги, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до ЄКПЛ).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
У даній справі суд першої інстанції вирішив питання про скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким у приватну власність третій особі ОСОБА_2 передано земельну ділянку, цим самим позбавивши вказану особу права власності на таке майном.
Згідно ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач; ч.2 ст.51 ЦПК України - якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даній справі встановлено, що позовні вимоги стосуються, у тому числі, права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , який не брав участі у справі в якості відповідача, а в апеляційного суду немає повноважень залучити особу в якості співвідповідача на стадії апеляційного перегляду судового рішення, що суперечило б вимогам ч.6 ст.367 ЦПК України про те, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, зокрема і ті, що не були заявлені до певної особи.
Оскільки, за визначеного позивачем кола осіб, вирішити даний спір по суті неможливо, рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.06.2012 у цій справі слід скасувати у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
У даному випадку позивач має звернутися до суду із позовом, пред`явленим до усіх осіб про права яких має вирішуватися питання, та при розгляді якого суд має перевірити доводи сторін щодо законності передання ОСОБА_2 у власність спірної земельної ділянки.
Апеляційний суд враховує, що за вимогами ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_1 , яка є інвалідом першої групи безтерміново, звільнена від сплати судових витрат по справі, відповідно, витрати по справі за розгляд її позовних вимог судом першої інстанції у сумі 908,00 грн. мають бути віднесені за рахунок держави, а апелянту 1362,00 грн. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи - компенсовані державою в порядку, встановленому КМУ. 
Також скаржнику з державного бюджету слід повернути 126,60 грн. надмірно сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.06.2022 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про скасування рішення міської ради – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про скасування рішення міської ради – залишити без задоволення.
Судові витрати у сумі 908,00 грн. судового збору за розгляд позовних вимог судом першої інстанції 908,00 грн. - віднести за рахунок де6ржави.
Компенсувати  ОСОБА_2 1362,00 грн. судового збору, сплаченого ним за апеляційний перегляд справи за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 126,60 грн. надмірно сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 17.08.2022.

Суддя-доповідач

Судді