П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/1524/20	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар – Насарая А.В.,

за участю: представника апелянта – Болгарчук І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області  на рішення   Одеського окружного адміністративного суду  від   08.10.2021  по справі  № 420/1524/20 за позовом    Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1  до Головного управління Держпраці в Одеській області  про визнання протиправним та скасування постанови, –

                                      ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2020 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №OД 1301/1583/AB/П/ПТ/ТД-ФС від 07.02.2019, винесену першим заступником начальника Головного Управління Держпраці в Одеській області Байдюком Сергiєм Васильовичем.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що перевірку проведено з порушенням норм чинного законодавства, а отже постанова про накладення штрафу підлягає скасуванню.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву у якому зазначив, що з урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства про працю фахівцями Головного управління виявлено факт допущення позивачем до роботи громадян без укладання трудового договору, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 08 жовтня 2021 року позов задовольнив.
Визнав протиправною та скасував постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № OД 1301/1583/AB/П/ПТ/ТД-ФС від 07.02.2019 винесену першим заступником начальника Головного Управління Держпраці в Одеській області Байдюком Сергiєм Васильовичем.
Стягнув на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Одеській області сплачений судовий збір в розмірі 3 755,70 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне Управління Держпраці в Одеській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що ані під час перевірки, ані під час розгляду справи про накладення штрафу позивач документів, які підтверджують працевлаштування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не надав, як і не надав зауважень на акт та припис;
- безпідставним є твердження суд першої інстанції про порушення відповідачем процедури направлення повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що Наказом Головного управління Держпраці в Одеській області № 1875 вiд 14.12.2018 про проведення інспекційного відвідування, вiдповідно до вимог Конвенції Міжнародної організації праці N 81, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004 №1985-I, Конвенції Міжнародної організації праці № 129, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004  № 1986-IV, ст. 259 Кодексу Законів про працю України, ст. 6 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) У сфері господарської діяльності», Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 № 1104 «Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролюю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», пп. 3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295,  на підставі інформаційної довідки ОСОБА_5 від 13.12.2018 наказано: головному державному інспектору відділу з питань трудових відносин Головного управління Держпраці в Одеській області Соболь Катерини Євгенівні, головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Головного управління Держпраці в Одеській області Багно Вадиму Валерійовичу та головному спеціалісту відділу контролю дотриманням законодавства про працю департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради Масловій Надії Вікторівні у період з 18.12.2018  по 19.12.2018  (включно) здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю в частині належного оформлення трудових відносин у формі інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до направлення Головного управління від 14.12.2018 № 15/01 29-3730 18 грудня 2018 року об 14 год. 20 хв. інспекторами праці була здiйснена спроба проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .
У зв`язку із ненаданням усіх завірених належним чином копій документів необхідних для проведення інспекційного відвідування у встановлений строк, інспектором праці було складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 19 грудня 2018 року за № ОД1301/1583/НД/АВ та Вимога про надання документiв вiд 19 грудня 2018 року за № ОД1301/1583/НД з переліком документів, які необхідно надати до Головного управління в строк до 10 год 00 хв 14.01.2019, які надіслані за юридичною адресою ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується чеком направлення.
25 сiчня 2019 року на підставі акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовую найману працю № ОД1301/1583/AB від 15.01.2019 було прийнято рішення № ОД1301/1583/AB/П/ПТ/Д щодо розгляду справи про накладення штрафу.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач був поінформований належним чином, заздалегідь, враховуючи ту обставину, що позивач не проживає на території м.Одеси та області, а місцем його реєстрації є м.Нікополь, Дніпропетровської області.
Таким чином, суб`єкт господарювання був позбавлений права брати участь в розгляді питання про накладання штрафу 07.02.2020, надавати докази та власні заперечення з приводу висновків перевірки, що є порушенням його процедурних прав на захист та вчинення суб`єктом владних повноважень дій, які не відповідають принципу «верховенства права».
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 Спірні у цій справі правовідносини урегульовані, зокрема, статтею 259  Кодексу законів про працю України, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877-V), а також Порядком №295, який був чинним на момент призначення та проведення інспекційного відвідування.
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 804/2956/17 дійшов висновку, що даючи оцінку рішенню посадової особи територіального органу Держпраці за наслідками перевірки, окрім правомірності, власне вимог цього рішення (з огляду на правовий статус Держпраці та її територіальних органів), важливим є з`ясувати, серед іншого, дотримання процедури проведення цієї позапланової перевірки. У такому контексті слід зважити на те, на якій підставі призначено цю перевірку, що було предметом перевірки, чи оформлено відповідні документи на проведення позапланової перевірки, чи ознайомлений суб`єкт господарювання про проведення позапланової перевірки з її предметом. Тобто з`ясування дотримання процедури проведення перевірки (інспекційного відвідування) є важливим питанням в аналогічних спорах.
Згідно з преамбулою до Закону № 877-V, ним визначені правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
За змістом частини 4 статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст.ст. 1, 3, ч.ч. 1, 4, 6 - 8, абз. 2 ч. 10, ч.ч. 13 та 14 ст. 4, ч.ч. 1 - 4 ст. 5, ч. 3 ст.6, ч.ч. 1 - 4 та 6 ст. 7, ст.ст. 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст. 22 цього Закону (ч. 3 ст. 2 Закону № 877-V).
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 805/430/18-а дійшов висновку, що спеціальним законом, який відповідно до частини 4 статті  2 Закону № 877-V повинен враховуватися органами Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), є Кодекс законів про працю України, зокрема, Глава XVIII "Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю".
На виконання частини  1 статті 259 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 295, який, згідно з його пунктом 1, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Пункт 5 Порядку № 295 встановлює, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (підпункт 3).
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що 13 грудня 2018 року головним державним інспектором відділу з питань трудових відносин Соболь К. на ім`я начальника Головного управління Держпраці в Одеській області Калайди М.І. скерована Інформаційна довідка з проханням прийняти рішення щодо доцільності організації проведення контрольних заходів окреслених у ній суб`єктів господарювання, у тому числі, позивача за листом Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради згідно з підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295 (а.с.66,т.1).
На підставі інформаційної довідки Соболь К. від 13 грудня 2018 року, Головне управління Держпраці в Одеській області прийнято наказ "Про проведення інспекційного відвідування" від 14 грудня 2018 року за №1875 (а.с.68,т.1).    
Відповідно змісту Інформаційної довідки за підписом К.Соболь вбачається, що з листа Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради стало відомо, що при фактичному огляді у магазинах працює щонайменше 10 осіб у кожному. Згідно з даними ДФС у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 облікова кількість найманих працівників 2 особи.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням положень підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295 та наданої відповідачу інформації з Департаменту аналітики та контролю Одеської міської ради, у ГУ Держпраці були підстави для проведення перевірки.
Матеріалами справи встановлено, що 19 грудня 2018 року інспектором Головного управління Держпраці в Одеській області Соболь К.В. здійснено спробу інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , якої не було за зареєстрованим місцезнаходженням (а.с.70,т.1).
Апеляційним судом встановлено, що у акті відомостей про пред`явлення уповноваженій особі позивача направлення на проведення інспекційного відвідування та службового посвідчення, під час вказаної спроби інспекційного відвідування, не міститься.
Під час огляду відеозапису, яким зафіксовано проведення інспекційного відвідування, який міститься на диску (а.с.67,т.1) судом не встановлено пред`явлення уповноваженим особам позивача службового посвідчення та наказу на проведення перевірки.
Натомість у зазначеному акті міститься посилання на те, що у зв`язку із відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, копія цього акту та письмова вимога про надання/поновлення документів від 19.12.2017 № ОД1301/1583/РД надіслані об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 6502033918752 (а.с. 71, т.1).
Повідомлення про вручення або поштове повернення відсутні у матеріалах справи.
Отже відсутні докази про повідомлення позивача або його уповноваженої особи про проведення позапланової перевірки.
Водночас, обізнаність особи про проведення заходу контролю щодо неї є важливим питанням при розгляді подібних спорів.
Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2022 року по справі № 420/401/20.
До того ж, представник позивачки при розгляді справи неодноразово зазначав, що остання не знала про проведення інспекційного відвідування.
При цьому доказів отримання ОСОБА_1 документів, які направлялися відповідачем поштою ним не надано.
У Акті інспекційного відвідування від 15.01.2019 № ОД1301/1583/АВ зазначено про те, станом на 11.01.2019 гр. ОСОБА_6 (який представився довіреною особою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , проте жодних підтверджуючих документів не надав) до Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області надав ряд документів, за підписом ФОП ОСОБА_1 (а.с.77,т.1).
Варто зазначити, що відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами). Статтею 245 ЦК України визначено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Статтею 34 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ "Про нотаріат" визначено, що однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, є посвідчення правочинів, в тому числі довіреностей.
У відповідності до частини 1 статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.
Проте, апелянтом, як суб`єктом владних повноважень,  не надано доказів чи видавалася довіреність ОСОБА_6 на представлення інтересів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ..
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що ключовим правовим питанням у справі є застосування пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а саме зміст обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.
Положення пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.
Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.
З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Таке тлумачення пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб.
З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.
У ході судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що 15.01.2019 ГУ Держпраці в Одеській області за результатами проведеної перевірки за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушкова, 13 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), було винесене акт інспекційного відвідування. 07.02.2019 Головним управлінням Держпраці в Одеській області в особі першого заступника начальника Головного управління Держпраці в Одеській області Байдюка Сергія Васильовича на підставі акту 1, керуючись статтею 259 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, та на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу Законів про працю України, та в порушення вимог статей 21, 24 Кодексу законів про працю, було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОД1301/1583/AB/П/ПТ/ТД-ФС , якою вирiшено накласти на фізичну особу підприємця ОСОБА_7 штраф у розмірі 375 570 (триста сiмдесят п`ять тисяч п`ятсот сiмдесят) гривень. 
За обставинами цієї справи, повідомлення від 25 січня 2019 року № 10 про розгляд справи про накладення штрафу 07 лютого 2018 о 10:00, за адресою: вул..Степова,55, м.Нікополь було скеровано позивачу 24 січня 2019 року (а.с.84, т.1), та доказів отримання зазначеного повідомлення до ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано.
Додатково слід зазначити, що матеріали справи містять копії відстеження поштових відправлень, які направлялись позивачці відповідачем за трекінг – номером Укрпошти, та відповідно до яких дані щодо відправлень – відсутні (а.с.134,152,157,т.1).
Отже, відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач був поінформований належним чином, заздалегідь, враховуючи ту обставину, що позивач не проживає на території м.Одеси та області, а місцем його реєстрації є м.Нікополь, Дніпропетровської області.
Таким чином, суб`єкт господарювання був позбавлений права брати участь в розгляді питання про накладання штрафу 07.02.2020, надавати докази та власні заперечення з приводу висновків перевірки, що є порушенням його процедурних прав на захист та вчинення суб`єктом владних повноважень дій, які не відповідають принципу «верховенства права».
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 12 червня 2019 року у справі № 813/3415/18, від 5 серпня 2019 року у справі № 814/2473/17 та від 13 травня 2020 року у справі № 804/5031/17.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскарженої постанови про накладення штрафу.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо безпідставності твердження суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури направлення повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, оскільки вони спростовуються вищевикладеним.
Додатково апеляційний суд зазначає, що критерій урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення випливає з принципу гласності прийняття рішень. Право бути вислуханим є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури й означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи у справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене, насамперед, у справах, де передбачається прийняття "несприятливих" адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи. Головне управління Держпраці у Одеській області як будь-який інший орган державної влади повинно застосовувати цей критерій у процесі прийняття рішення, особливо у тому разі, коли воно матиме несприятливі наслідки для особи.
Колегія суддів наголошує, що зважаючи на суттєвість для суб`єкта господарювання наслідків державного контролю (накладення штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення), орган державної влади має забезпечувати неухильне дотримання вимог закону.
Тотожній підхід був застосований Верховним Судом 12 червня 2019 року при розгляді справи № 813/3415/18 .
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін не має, оскільки апеляційним судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду  від   08.10.2021  по справі  № 420/1524/20– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 13 липня 2022 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.