ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2022 р.                                 Справа № 910/15264/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
при секретарі судового засідання Линник А.М., 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021
у справі № 910/15264/21 (суддя С.В. Стасюк)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України"
до Міністерства оборони України
про внесення змін до договору
за участю представників сторін:
від позивача: Глухенський О.А. - адвокат на підставі ордера; Галя Є.С. - представник за довіреністю   
від відповідача: Кривошея Д.А. - представник згідно витягу
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (далі - ТОВ "Захисні технології України", позивач) звернулось до Господарського суду суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - Міноборони, відповідач) про внесення змін до договору № 286/3/20/120 від 22.06.2020. 
Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для внесення змін до укладеного сторонами договору на поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/120 від 22.06.2020 в частині строку та обсягів виконання зобов`язання з поставки продукції, враховуючи обставини, які суттєво ускладнюють виконання позивачем зобов`язання з поставки товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/15264/21 позов задоволено повністю. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, встановивши на підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів наявність документально підтверджених об`єктивних обставин, які унеможливили належне (своєчасне) виконання позивачем договірних зобов`язань з поставки товару, дійшов висновку, що запропоновані позивачем зміни до договору в частині строків та обсягів поставки товару є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства і такі зміни не призводять до збільшення суми, визначеної в договорі. Під час розгляду справи судом першої інстанції  встановлено, а позивачем доведено належними доказами, як сам факт виникнення та існування форс-мажорних обставин, так і те, що ці обставини були обставинами непереборної сили (форс-мажором) по відношенню саме для даного випадку виконання господарських зобов`язань безпосередньо за цим спірним договором поставки.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Міноборони звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, відповідно до якого у задоволенні позову відмовити повністю. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи. 
В обґрунтування скарги відповідач зазначає, що підтвердження форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань, а не для внесення змін до договору. Отже, сертифікат торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин не є підставою для внесення змін до договору, якщо лише самим договором не передбачено протилежне. Крім того, як вказує відповідач, сертифікат було видано 18.11.2020, тобто після закінчення строків постачання товару за спірним договором. Також, відповідач наголошує, що на момент укладення спірного договору було введено карантинні обмеження, з огляду на що позивач міг передбачити негативні наслідки, пов`язані з цим. Окрім того, як стверджує відповідач, більша частина товару взагалі не була поставлена відповідачу, що свідчить про недобросовісність позивача. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/15264/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2022, ТОВ "Захисні технології України" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15264/21. 
Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував, що в матеріалах справи є сертифікат ТПП про те, що ці обставини визнані форс-мажорними для даного конкретного випадку. Позивач вказує, що умовами договору, а також чиним законодавством України встановлено можливість продовження строку виконная зобов`язань з урахуванням частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Також, позивач зазначає, що звернення до ТПП для отримання сертифікату про форс-мажорні обставини можливе лише після настання відповідних обставин, у даному випадку - після закінчення строку дії договору. 
Судове засідання, призначене на 02.03.2022, не відбулося, у зв`язку із початком широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2022 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/15264/21 призначено до розгляду на 01.06.2022.
У судове засідання 01.06.2022 з`явилися представники сторін.
У судовому засіданні позивач заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
У судовому засіданні відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
01.06.2022 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 22.06.2020 між Міністерством оборони України (замовник за договором, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (постачальник за договором, позивач) укладено договір № 286/3/20/120 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір), предметом якого є індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)  (Лот 1. Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)) (далі - товар).
Пунктом 1.2 договору постачальником взято на себе зобов`язання поставити у 2020 році замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі, а замовник в свою чергу зобов`язується забезпечити приймання та оплату товару.
Згідно з пунктом 1.3 договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, терміни виконання договору, визначаються викладеною в цьому пункті Специфікацією.
Відповідно до Специфікації постачальник поставляє замовнику наступні партії товару (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) в такі строки: 1 500 шт. загальною ціною 1   498 725,00 грн - до 30.08.2020 року; 1 750  шт. загальною ціною 1   748 512,50 грн - до 09.10.2020 року.
Додатком № 1 до договору (Рознарядка Міністерства оборони України за Специфікацією), визначено наступні партії товару та строки їх поставки: 1) 1 500 шт. - до 30.08.2020 року; 2) 1 750 шт. - до 09.10.2020 року.
Пунктом 1.5 договору сторони погодили, що товар за кількістю постачається на об`єднані центри забезпечення (далі - одержувач товару) після приймального контролю (якості) представниками управління контролю якості, що є структурним підрозділом Міністерства оборони України (далі - представник управління).
Згідно з пунктами 3.1., 3.2. договору ціна цього договору становить 3   896   685,00 грн з ПДВ. Ціна за договором може зменшуватись у порядку, визначеному у статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" без зміни кількості та якості товару.
Відповідно до пункту 5.1 договору товар постачається на об`єднані центри забезпечення замовника власними силами постачальника тощо. Термін поставки товару визначений в специфікації договору (п.1.3).
Місцем поставки товару, відповідно до п. 5.2 договору, є об`єднані центри забезпечення Збройних Сил України згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України.
Пунктом 5.3 договору визначено, що датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем товару у посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до додатку № 1 до порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України (пункт 1 розділу ІІ), що затверджений наказом Міністерства оборони України від 19.07.2017 року № 375.
Відповідно до пункту 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, епідемія, епізоотія, війна тощо).
У пункті 8.2 договору зазначено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.
Згідно з пунктом 8.3. договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними Торгово-промисловими палатами.
Пунктом 8.4 договору сторони погодили, що у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати договір. Якщо обставини, зазначені в п. 8.1 договору, будуть продовжуватись більше 30 календарних днів, то кожна із сторін буде вправі розірвати договір повністю чи частково і в такому випадку, жодна із сторін не буде мати права вимагати від іншої відшкодування можливих збитків.
Відповідно до пункту 10.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 (включно). 
Згідно з пунктом 10.2 договору після закінчення терміну дії договору, товар визначений в п. 1.3 не підлягає постачанню замовнику з цим договором.
На виконання умов укладеного сторонами договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями наступних документів: видатковою накладною № 79 МО від 05.11.2020 на 1 500 шт. та актом приймального контролю товару за якістю № 1 від 03.11.2020.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин, продовжений, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) № 343 від 04.05.2020, постановою КМУ від 20.05.2020 року № 392 (із змінами та доповненнями), постановою КМУ від 22.07.2020 року № 641 на період з 01.08.2020 року по 31.12.2020 року (зі змінами та доповненнями), постановою КМУ від 26.08.2020 року № 760.
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з коронавірусом, більше 65 % його працівників не змогли продовжити роботу, у зв`язку з чим виробництво було зупинено. За таких обставин, постачальник був змушений оголосити простій з 05.08.2020 року на виробництві, про що було прийнято наказ від 05.08.2020 № 12/1-А.     
З наказу від 05.08.2020 № 12/1-А "Про призупинення роботи швейного цеху та оголошення простою" вбачається, що станом на 05.08.2020 по швейному цеху із 8 (восьми) швачок 7 (сім) знкаходяться у відпустці без збереження заробітної плати, у зв`язку із встановленням постановою КМУ № 211 від 22.03.2020 (зі змінами та доповненнями) карантину на території України та обмеженнями, які встановлені відповідними рішеннями КМУ) неможливістю фактично із 05.08.2020 забезпечення виробничого процесу та виробництва готової продукції швейним цехом. У пункті 5 наказу зазначено про призупинення роботи швейного цеху до 31.08.2020 та повідомлено працівників швейного цеху, що у разі виходу на роботу більше 5 (п`яти) швачок, роботу цеху буде поновлено, а простій скасовано. 
Наказом від 01.09.2020 № 14-А продовжено дію наказу від 05.08.2020 № 12/1-А та зупинено роботу швейного цеху до 30.09.2020. Наказом від 30.09.2020 № 17-А продовжено дію наказу від 05.08.2020 № 12/1-А та зупинено роботу швейного цеху до 31.10.2020.
За твердженням позивача, вищевказані обставини знаходяться поза межами волі, бажань і дій сторін, звільняючи цим їх від відповідальності за договором. Отже, обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, істотно змінилися.     
Позивачем направлено на адресу Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України повідомлення про настання форс-мажорних обставин вих. № 92 від 14.08.2020, в якому зазначено, що юридичний факт запровадження карантину віднесено до форс-мажорних обставин.  
На адресу Міністерства оборони України також направлене відповідне повідомлення про настання форс-мажорних обставин вих. № 94 від 14.08.2020.
З метою встановлення істотної зміни обставин, що спричинили неможливість виконання договірних зобов`язань у встановлені договором поставки строки, позивач звернувся до Торгово-промислової палати України з питанням щодо проведення аналізу фактичних обставин справи, що склалися в його господарській діяльності щодо унеможливлення виконання зобов`язання за договором.
Київською Торгово-промисловою палатою на підставі ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 року № 44(5) із змінами та доповненнями видано позивачу Сертифікат № 3000-20-1825 (вих. від 18.11.2020 за № 1703-4/625) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).
Даним сертифікатом засвідчено Товариству з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" наступні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): установлення карантину на усій території України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 20.05.2020 № 392 (із змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 на період з 01.08.2020 по 31.12.2020 (зі змінами та доповненнями), Постанови КМУ від 26.08.2020 № 760 (із змінами та доповненнями) та призупинення (простій) на підприємстві щодо обов`язку постачання Індивідуального обмундирування (35810000-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)  (Лот 1. Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2)) для партії  у кількості 1500 шт. у строк до 30.08.2020, для партії у кількості 1 750 шт. - у строк до 09.10.2020 за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/120 від 22.06.2020.
В сертифікаті засвідчується, що вказані обставини непереборної сили тривали з 05.08.2020 по 31.10.2020 включно та унеможливили виконання позивачем зобов`язань за договором протягом зазначеного терміну.
За твердженням позивача, затримка поставки відбулась внаслідок дії обставин непереборної сили на кінцеву дату, зазначену в рознарядці.
Як вказує позивач, строк затримки поставки частини товару не перевищував періоду дії обставин непереборної сили, визначений в сертифікаті Київської Торгово-промислової палати, а був набагато коротшим за вказаний період. Товар був прийнятий замовником та оплачений в повному обсязі.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, та зазначється позивачем, партія товару в кількості 1 750 шт. не була поставлена у 2020 році.
Листом № 151 від 01.12.2020 постачальник повідомив замовника про те, що виконання договору було ускладнене виникненням на підприємстві форс-мажорних обставин, що підтверджується Сертифікатом № 3000-20-1825 (вих. від 18.11.2020 року за № 1703-4/625) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Постачальник просив погодити внесення відповідних змін до договору, викликаних обставинами непереборної сили, в частині продовження термінів поставки товару у кількості 1 500 шт. - до 10.11.2020 року, а також частково розірвати договір в частині поставки 1     750 одиниць товару.
Однак дане звернення залишено замовником без відповіді та задоволення.
У подальшому, 17.12.2020 року позивач вдруге звернувся до відповідача листом вих. №     168, в якому повторно повідомив, що виконання договору було ускладнено виникненням та дією на підприємстві форс-мажорних обставин, які тривали 86 діб та підтверджуються вищезгаданим Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).
У зазначеному листі № 168 від 17.12.2020 року постачальник повідомив про часткове розірвання договору, а саме - в частині поставки товару в кількості 1 750 штук.
Вказане повідомлення також залишено замовником без відповіді.
Листом № 171 від 21.12.2020 року постачальник повідомив відповідача про форс-мажорні обставини та про часткове розірвання договору на підставі п. 8.4, в частині поставки товару в кількості 1 750 штук і, враховуючи зазначене у листах від 01.12.2020 № 151, від 11.12.2020 № 163 та від 17.12.2020 № 168 повторно просив внести відповідні зміни у договір щодо термінів та обсягів поставки продукції.
Оскільки відповідачем не було погоджено внесення змін до договору в частині строку та обсягів виконання зобов`язання з поставки продукції, позивач звернувся з позовом до суду з даним позовом. 
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а твердження скаржника вважає обґрунтованими, з огляду на наступне. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.
Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 
Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Відповідно до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. 
Відповідно до статей 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
В силу приписів статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до Специфікації постачальник поставляє замовнику наступні партії товару: (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) в такі строки: 1 500 шт. загальною ціною 1   498 725, 00 грн - до 30.08.2020 року; 1 750  шт. загальною ціною 1   748 512,50 грн - до 09.10.2020 року.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного сторонами договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар у кількості 1 500 шт., що підтверджується видатковою накладною № 79 МО від 05.11.2020 та актом приймального контролю товару за якістю № 1 від 03.11.2020.
Тобто товар у кількості 1 500 шт. загальною ціною 1   498 725, 00 грн було поставлено відповідачу з пропуском строку.
Водночас товар у кількості 1 750  шт. загальною ціною 1   748 512,50 грн взагалі не було поставлено, у зв`язку із неможливістю його виконання, що підтверджується, за твердженням позивача, істотною зміною обставин, які не існували на момент укладення договору, та розірванням останнього (листи позивача від 08.12.2020 № 151, від 11.12.2020 № 163, від 17.12.2020 № 168, від 21.12.2020 № 171). При цьому позивачем запропоновано поставити відповідну кількість товару у наступному році.  
Відповідно до п. 10.1 договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 (включно). 
Згідно з п. 10.2 договору після закінчення терміну дії договору, товар визначений в п. 1.3 не підлягає постачанню замовнику з цим договором.
Відповідно до пункту 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, епідемія, епізоотія, війна тощо).
У пункті 8.2 договору зазначено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.
Як вбачається з матеріалів справи, про виникнення обставин непереборної сили позивач повідомив відповідача листами від 14.08.2020 № 92 та № 94. У вказаних листах позивачем зазначено, що юридичний факт запровадження карантину віднесено до форс-мажорних обставин. 
Однак, колегією суддів встановлено, що наказ про призупинення роботи швейного цеху та оголошення простою було видано 05.08.2020, відтак, позивачем, в порушення пункту 8.2 договору, не було дотримано строку повідомлення відповідача про виникнення обставин непереборної сили, що не було враховано судом першої інстанції. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що договір між сторонами було укладено 22.06.2020, тоді як карантин було установлено з 12.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" з подальшим продовженням. 
Тобто на момент укладення сторонами договору по всій території України вже було установлено карантин, у зв`язку з чим відповідач міг та повинен був передбачити негативні наслідки, які можуть виникнути, пов`язані з цим.  
Статтею 42 Господарського кодексу України унормовано, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
З доданих до матеріалів справи позивачем наказів від 05.08.2020 № 12/1-А "Про призупинення роботи швейного цеху та оголошення простою", від 01.09.2020 № 14-А "Про продовження дії наказу від 05.08.2020 № 12/1-А" та від 30.09.2020 № 17-А "Про продовження дії наказу від 05.08.2020 № 12/1-А" не вбачається, що швейний цех було призупинено у зв`язку із хворобою працівників. Водночас у пункті 6 наказу від 05.08.2020 № 12/1-А зазначено, що у разі виходу на роботу більше ніж 5 швачок, роботу цеху буде поновлено. 
Дослідивши зміст вказаних наказів, колегія суддів дійшла висновку, що у разі призупинення роботи цеху у зв`язку із хворобою швачок, позивач повинен був надати суду відповідні докази (листки непрацездатності, лікарняні тощо). Однак, відповідних доказів до матеріалів справи не додано, з огляду на що апеляційний господарський суд вважає недоведеним посилання позивача на виникнення обставин непереборної сили, у зв`язку із введенням карантину, що вплинуло на можливість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.  
Згідно з пунктом 8.3. договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними Торгово-промисловими палатами.
В підтвердження виникнення обставин непереборної сили позивачем долучено до матеріалів справи сертифікат № 3000-20-1825 (вих. від 18.11.2020 року за № 1703-4/625) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). 
   Водночас колегія суддів зазначає, що підтвердження форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань (що не є предметом розгляду у даній справі), а не для примусового внесення змін до відповідного договору, якщо лише самим договором не передбачено іншого.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20.
Пунктом 8.4 договору сторони погодили, що у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати договір. Якщо обставини, зазначені в п. 8.1 договору, будуть продовжуватись більше 30 календарних днів, то кожна із сторін буде вправі розірвати договір повністю чи частково і в такому випадку, жодна із сторін не буде мати права вимагати від іншої відшкодування можливих збитків.
Згідно з п. 11.5 договору зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод (крім випадків передбачених п. 6.2.4 договору), які будуть додаватися до тексту цього договору як невід`ємні його частини.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до частин 1 - 4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Частинами 1, 2 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Відповідно до частини 4 статті 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
У пункті 4 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку: продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Проаналізувавши зміст наведеної вище норми, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки строк дії укладеного сторонами договору від 22.06.2020 № 286/3/20/120 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір) закінчився 31.12.2020, відсутні підстави для внесення до нього змін в частині продовження строку дії поставки продукції після закінчення терміну його дії. Тобто продовження строку виконання зобов`язань можливе одночасно із продовженням строку дії договору. 
Наведені вище обставини не були враховані місцевим господарським судом при ухваленні рішення. 
Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/15264/21 судом апеляційної інстанції.
Статтею 129 Конституції Українивстановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3статті 13 Господарського процесуального кодексу Українисудочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу Україниналежними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Разом з тим, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування пункту 4 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та обґрунтованість доводів апеляційної скарги Міністерства оборони України, у зв`язку з чим остання підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/15264/21 - скасуванню, з постановленням нового рішення про  відмову у задоволенні позовних вимог. 
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію    Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод   (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
З огляду на відмову у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача, відтак, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає 3 405,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/15264/21 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 у справі № 910/15264/21 скасувати. 
3. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" до Міністерства оборони України про внесення змін до договору відмовити повністю.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (вулиця Шевченка, будинок 85, місто Богуслав, Богуславський район, Київська область, 09700, ідентифікаційний код 33604605) на користь Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, будинок 6, місто Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) 3   405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.
6. Матеріали справи № 910/15264/21 повернути до Господарського суду міста Києва. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.
Повний текст постанови складено: 09.06.2022. 

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                М.Г. Чорногуз