Номер провадження: 22-ц/813/5395/22 
Номер справи місцевого суду: 495/6988/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року, постановленого під головуванням судді Прийомової О.Ю., повний текст судового рішення складений 03 листопада 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., судові витрати та послуги адвоката.
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що 01.04.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживає разом із своєю сім`єю, у спільному дворі її сусідка - відповідачка ОСОБА_1 безпідставно почала її ображати та висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою, на її прохання припинити свої дії не реагувала, порушила при цьому спокій громадян.
За даним фактом правопорушення працівниками Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області 04.04.2019 року відносно ОСОБА_1 складений адміністративний протокол серії ГР № 127065 про порушення ОСОБА_1 ст. 173 КУпАП.
03.07.2019 року постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, однак внаслідок спливу на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП провадження у справі було закрито.
Між тим, внаслідок хуліганських дій ОСОБА_1 їй була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що ОСОБА_1 образила її на очах сусідів, перенесла емоційний стрес, при цьому за час її протиправних дій вона була повністю розгублена, обурена, відчувала тривогу та страх за своє здоров`я та життя, так як відповідачка могла завдати шкоду їй та її сину.
Дії ОСОБА_1 привели до душевних страждань та погіршення психологічного стану та стану здоров`я та внаслідок дій відповідача, вона була вимушена звертатися до адвоката за юридичною допомогою, витрачати час на збір необхідних документів для звернення до суду, що потребувало додаткових зусиль з її сторони, вплинуло негативно на її образ життя.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 15,36 грн.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1  звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем до суду не були надані докази на підтвердження спричинення моральної шкоди, також в судовому засіданні не встановлено обсягу страждань, яких зазнала позивачка.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначає, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не є підставою для скасування судового рішення, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01.04.2019 року приблизно о 08-30 год., ОСОБА_1 , знаходячись по АДРЕСА_1 , висловлювалась нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , на зауваження не реагувала.
За вчинення вищеназваного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП на ОСОБА_1 працівниками Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області було складено протокол.
Згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2019 року у справі № 495/3058/19, доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення від 04.04.2019 року та матеріалами адміністративної справи та визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Проте, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП, провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрито.
Як вбачається з матеріалів справи, того ж дня, а саме 01.04.2019 року ОСОБА_2 звернулась за медичною допомогою до лікаря невролога, та останній було встановлено діагноз: Церебро-васкулярна криза. Невроз на ситуацію.
При цьому, запис лікаря узгоджено зі слів хворої на сварку з сусідкою (а.с. 7-8).
Про непоодинокі випадки сварок, які провокувала ОСОБА_1 свідчать і постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 495/6390/18, заяви ОСОБА_3 (сусідка – кв.1), протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від ОСОБА_4 .
Суд надав належну оцінку поясненням свідків  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , які були допитані у судовому засіданні, які є, як знайомими сім`ї позивача, так і сусідами сторін по справі, за свідченнями яких судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово провокувала на сварки мешканців будинку АДРЕСА_1 .
Також, підтвердили факт приниження честі привселюдно нецензурною лайкою ОСОБА_2 , що було зафіксовано правоохоронними органами 01.04.2019 року. Вказували, що провини своєї відповідач не визнала, продовжує вчиняти протиправні дії на адресу позивача.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
  Ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями),у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) від 01 вересня 2020 року зробила правовий висновок щодо застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».
Аналогічний правовий висновок містяться у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 761/24143/19.
Судом вірно встановлено, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, наявність вини ОСОБА_1 у спричиненні шкоди ОСОБА_2 , протиправними діями, що знайшли своє вираження у нецензурних лайках на адресу позивача з боку відповідача, рецедивністю тривалих сварок.
Шкода завдана ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтверджена наявністю негативних наслідків, зокрема звернення за медичною допомогою відразу після її закінчення /за часовою послідовністю/.
За вказаних обставин, оскільки вина ОСОБА_1 у спричиненні шкоди ОСОБА_2 встановлена постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 495/3058/19, та негативні наслідки, що виявились є порушенням стану здоров`я позивачки (за діагнозом неврозу на ситуацію), суд на законних підставах дійшов висновку про встановлення причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що вказує про наявність усіх складових спричинення моральної шкоди позивачу.
Отже, протиправними діями відповідача беззаперечно позивач зазнала душевних страждань та душевного болю, втрати спокою, що згодом виразилось на стані її здоров`я.
На підставі вищевикладеного, з врахуванням фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , визначивши їй  розмір відшкодування у сумі 1000 грн.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що позивачем до суду не були надані докази на підтвердження спричинення моральної шкоди, також в судовому засіданні не встановлено обсягу страждань, яких зазнала позивачка, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи спростовуються постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2019 року, з якої вбачається доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення від 04.04.2019 року та матеріалами адміністративної справи, на підставі яких ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Крім того, вказані доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
При цьому, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 10 травня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра