УХВАЛА

22 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 280/8581/20
адміністративне провадження № К/990/15195/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Чумаченко Т.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року в справі №280/8581/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
17 червня 2022 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року в справі №280/8581/20.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області №0018921305 від 02 серпня 2019 року в частині визначення грошового зобов`язання в сумі 185 526,55 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вирішуючи питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд встановив наступне.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги  без  руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права  без урахування висновку  щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого  висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від  висновку  щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
З аналізу наведених норм вбачається, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України - відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах статті 3 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», пункту 8 частини першої статті 1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 03 листопада 1998 року №1740.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен вказати: 1) норми матеріального права, які неправильно застосовано судом апеляційної інстанції,  висновок  щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2)  висновок  апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
При цьому норма права, щодо правильного застосування якої  відсутній висновок  Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування мало ставитися перед судами попередніх інстанцій в межах правових підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що скаржник не погоджується із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог.
Задовольняючи позов в частині позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення податковим органом не повно враховано обставини справи, зокрема терміни сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та період проведення перевірки, встановлені наказом податкового органу. За таких обставин дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення в частині грошового зобов`язання зі сплати збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 185526,55 грн, термін сплати якого не наступив, є протиправним та підлягає скасуванню.
Отже, суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення в частині, про перегляд яких подану цю касаційну скаргу, норми матеріального права, щодо відсутності застосування яких відсутній висновок Верховного Суду, на які вказує скаржник, не застосовували. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що проблемним питанням у цій справі є визначення періоду перевірки сплати судового збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при поданні ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів на клеймування. Указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості контролюючого органу визначити грошове зобов`язання, якщо воно було нараховано в періоді, що був охоплений перевіркою, однак його сплата припала на період поза межами перевірки.
Водночас норми матеріального права, які неправильно застосовано судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях у тій частині, про перегляд яких подано касаційну скаргу, скаржником не зазначені. Скаржник не зазначає, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі.
За таких обставин доводи касаційної скарги не містять належного правового обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, яка передбачена пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею,  без  аналізу дотримання решти вимог, які визначені статтею 330 КАС України.
Отже, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року в справі №280/8581/20 повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                           Т.А.  Чумаченко