Справа № 307/2610/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Кожух О.А. та Собослоя Г.Г.,                                                розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 09 грудня 2021 року (у складі судді Бряник М.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у липні 2021 р. 
       Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - синів: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що шлюб між сторонами розірвано 27 липня 2021 р., у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач має змогу сплачувати той розмір аліментів, який вона просить, має у власності житловий будинок, автомобіль, інших утриманців не має.
       Рішенням Тячівського районного суду від 09 грудня 2021 р. позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 липня 2021 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 грн. у відшкодування судового збору.
        ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/3 частки від усіх його видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Указує, що хотіла просити стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох спільних дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, а не ј. Розмір аліментів визначений судом першої інстанції фактично позбавляє одного із синів аліментів.
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги. Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
Суд виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що 18.11.2003 р. між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 35 (а.с.7).
Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком у свідоцтві про народження яких значиться відповідач, а мати - позивачка (а.с.5-6).
Діти перебувають на утриманні та вихованні позивачки, що стверджується довідкою виконавчого комітету Нересницької сільської ради від 28.09.2021 р. (а.с.15). Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом із дітьми. Належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Однак, оскільки у свідоцтві про народження дітей він зазначений батьком, то в зв`язку з цим зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивачки, з якою проживають малолітні діти. Доказів того, що відповідач має дохід, а також про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано.
Разом із цим, із трудової книжки відповідача вбачається, що 14.11.2021 р. йому припинено виплату допомоги у зв`язку з безробіттям. Тобто, на час розгляду справи відповідач постійного місця роботи не має. (а.с.29).
Відповідач є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності інших доходів, майна, наявність у нього інших утриманців не надано.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основним доводом апеляційної скарги є те, що позивач мала намір пред`явити вимогу до відповідача про стягнення із нього на користь дітей аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини від усіх його видів доходу, а не ј як це було заявлено в позові, у зв`язку з цим вона вважає, що рішення суду першої інстанції належить скасувати.
Суд, вирішуючи такі спори, не обмежений мінімумом, який встановлений законом, суд у першу чергу виходить із обставин справи, і стягуючи аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд врахував і позицію позивача, і позицію відповідача, але насамперед інтереси спільних дітей сторін.
Позивач не довела жодними належними та допустимим доказами, що відповідач у змозі сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), натомість суд першої інстанції врахував усі обставини справи та надані сторонамидокази, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. 
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Спільні діти сторін проживають разом із мамою і, безумовно, позивач несе більші витрати на дітей, ніж той із батьків, із ким діти не проживають. Але за умови, що позивач жодними належними та допустимими доказами не довела того факту, що відповідач у змозі сплачувати аліменти в розмірі 1/3 від усіх його видів заробітку (доходу), то суму стягуваних аліментів належить залишити в тому розмірі як це вирішив суд першої інстанції.
Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України ,-
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Тячівського районного суду від 09 грудня 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 01 червня 2022 р.
Судді: