ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ
28 квітня 2022 року
м. Київ
 
Справа № 9901/141/20
Провадження № 11-520заі21
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 грудня 2021 року ( Жук А.В. , Данилевич Н. А. , Дашутін І. В. , Мартинюк Н. М. , Мельник-Томенко Ж. М. ) про відмову в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 9901/141/20 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним указу й зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИЛА:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України, у якому просив: 
- визнати протиправним Указ Президента України від 2 грудня 2018 року № 405/2018 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим» (далі - Указ), яким позивача було звільнено із зазначеної посади згідно з поданою ним заявою;
- зобов`язати Президента України звільнити ОСОБА_1 з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим (далі - Представник) за поданою ним належною заявою про звільнення від 22 листопада 2018 року на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) через невиконання законодавства про працю, умов колективного договору чи трудового договору;
- зобов`язати Президента України як роботодавця забезпечити сплату ОСОБА_1 середнього заробітку за період чинності Указу до часу належного звільнення позивача з посади Представника.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 21 жовтня 2020 року задовольнив  клопотання відповідача та позовну заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду з підстав, визначених частиною четвертою статті 123 та пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки викладений в ухвалі про відкриття провадження в цій справі висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду був передчасним, позивач не навів інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а суд не знайшов їх. 
Велика Палата Верховного Суду постановою від 24 лютого 2021 року ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року залишила без змін.
ОСОБА_1 , посилаючись на наявність підстав, передбачених статтею 361 КАС, звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року.
Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначив, що через скасування судових рішень (які стали підставою для ухвалення судового рішення, стосовно якого подається заява про перегляд за нововиявленими обставинами), а саме: через скасування постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 420/1736/20 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року й постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року та ухвалення нової постанови, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим із заповнення трудової книжки ОСОБА_1 під час його звільнення з посади Представника та зобов`язано відповідача визначити відповідну норму КЗпП як правову підставу звільнення позивача з посади Представника та змінити у його трудовій книжці запис про його звільнення з посади Представника; а також через скасування постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 420/603/20 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року щодо позовних вимог про визнання певних дій відповідача протиправними і стягнення з Офісу Президента України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди за ненадання йому запитуваної інформації з подальшим ухваленням судового рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення зазначеної моральної шкоди у розмірі 3000 грн, - потребують переоцінки висновки та міркування зазначені в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, з огляду на значущість у вирішенні питання про порушення строку пропуску оскарження спірного Указу та поважності підстав такого порушення. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 13 грудня 2021 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року.
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ухвала про залишення позовної заяви без розгляду не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а відтак не може бути переглянута за нововиявленими або виключними обставинами, оскільки особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, відповідно до частини четвертої статті 240 КАС має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Крім того, суд зазначив, що за наявності, на переконання заявника, нових обставин, які не були враховані судом у цій справі при постановленні ухвали від 21 жовтня 2020 року про залишення позову без розгляду, процесуальне законодавство надає позивачу можливість повторно звернутися до суду з адміністративним позовом та заявою про поновлення пропущеного строку з посиланням на поважність причини його пропуску.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм права, просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 грудня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до цього суду.
На переконання ОСОБА_1 , суд першої інстанції безпідставно визнав ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року судовим рішенням, яке не можна переглядати за нововиявленими обставинами, що, на думку заявника, суперечить вимогам частини четвертої статті 368 та пункту 3 частини першої статті 369 КАС.
Скаржник також указав, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є те, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 420/1736/20 скасовано повністю рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року та прийнято нове рішення про часткове задоволення його позову, а також постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 420/603/20 скасовано частково рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року щодо позовних вимог про стягнення з Офісу Президента України моральної шкоди за ненадання ОСОБА_1 запитуваної інформації, зокрема й про його звільнення з посади Представника, та наступним ухваленням П`ятим апеляційним адміністративним судом постанови від 29 вересня 2021 року у справі № 420/603/20 про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що і ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, і постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у цій справі прийняті на підставі нині скасованих судових рішень першої та апеляційної інстанцій у справі № 420/1736/20, тому ці судові рішення підлягають перегляду за нововиявленими обставинами. До того ж наразі потребують переоцінки міркування, зазначені в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 лютого 2021 року, щодо неважливості для цієї справи висновків, викладених у судових рішеннях у справі № 420/603/20.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Президента України зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а відтак не може бути переглянута за нововиявленими або виключними обставинами, оскільки особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, відповідно до частини четвертої статті 240 КАС має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 грудня 2021 року - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи, наведені в апеляційні скарзі та у відзиві на неї, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань. 
Відповідно до частин першої та другої статті 361 КАС судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Таким чином, за нововиявленими або виключними обставинами може бути переглянуто виключно судове рішення, яким закінчено розгляд справи, за умови набрання цим рішенням законної сили.
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства, який є обов`язковим до виконання на всій території України.
Згідно з пунктами 12 - 15 частини першої статті 4 КАС судовим рішенням є рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції. Рішенням суду є рішення суду першої інстанції, в якому вирішуються позовні вимоги; постанова - письмове рішення суду апеляційної або касаційної інстанції в адміністративній справі, у якому вирішуються вимоги апеляційної чи касаційної скарги; ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.
Частиною першою статті 14 КАС визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Аналіз наведених норм процесуального закону дає Великій Палаті Верховного Суду підстави для висновку про те, що закінченням розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття рішення щодо частини позовних вимог, ухвалення додаткового судового рішення та вирішення вимог апеляційної й касаційної скарг.
Однак за нормами КАС закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду не є рішеннями, якими закінчено розгляд справи в розумінні положень частини першої статті 361 цього Кодексу.
Так, зі змісту пункту 8 частини першої статті 240 КАС  суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Відповідно до частини четвертої статті 240 КАС особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Отже, оскільки ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, що не перешкоджає йому повторно звернутися з цим позовом до адміністративного суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ця ухвала не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а тому відповідно до частини першої статті 361 КАС не може бути переглянута за нововиявленими або виключними обставинами.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого та 20 травня 2020 року у справі № 800/98/17 (провадження 
№ 11-1197заі19, 11-124заі20).
Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду обґрунтовано зазначив, що посилання ОСОБА_1 на обставини щодо легітимності його призначення, перебування на відповідній посаді, законності звільнення, протиправності, на думку заявника, дій Офісу Президента України не стосуються обставин, які стали підставою для постановлення Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду ухвали від 21 жовтня 2020 року, оскільки суд цією ухвалою вирішив виключно процесуальне питання (зокрема, питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовною заявою), не надаючи оцінки обставинам, що стосуються предмета позову, та не вирішуючи позову по суті заявлених вимог.
До того ж наведені заявником обставини не відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 361 КАС, та не стосуються обставин, які стали підставою для постановлення судового рішення, про перегляд якого подавав заяву позивач.
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому не можуть бути підставою для її скасування.
Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року є правильним.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з положеннями статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | | О. Б. Прокопенко
Судді: | | В. В. Британчук | | В. С. Князєв
| | Ю. Л. Власов | | Г. Р. Крет
| | І. В. Григор`єва | | Л. М. Лобойко
| | М. І. Гриців | | К. М. Пільков
| | Д. А. Гудима | | В. В. Пророк
| | Ж. М. Єленіна | | Л. І. Рогач
| | І. В. Желєзний | | О. М. Ситнік
| | О. С. Золотніков | | В. М. Сімоненко
| | Л. Й. Катеринчук | | І. В. Ткач