ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/440/22 Справа № 209/3040/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
               головуючого                        Городничої В.С.,
               суддів                                Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності, -
                                       В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.12.2014 року та судових витрат по справі. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 16.12.2014 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з невиконанням обов`язків по поверненню кредиту у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 17.09.2020 року становить 12 740,52 грн, яка складається з наступного: 8 412,13 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 8 412,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2 339,56 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 1 988,83 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.
16.04.2021 року представник АТ КБ "Приватбанк" надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій зазначає, що позивач бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.12.2014 року в розмірі 10 751,69 грн, яка складається з наступного: 8 412,13 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 8 412,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2 339,56 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а також понесені позивачем судові витрати.
       Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
       Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та обставини справи.
       Відповідач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України, скористався та подав відзив на апеляційну скаргу.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення залишенню без змін з наступних підстав.
       Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що 16.12.2014 року ОСОБА_1 підписав з позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку.
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало суду анкету-заяву від 16.12.2014 року про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; Витяг з Умови та правила надання банківських послуг; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; Довідку про надання відповідачу кредитних карток та виписку по рахунку відповідача.
Суд встановив, що у анкеті-заяві від 16.12.2014 року зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання та реєстрації, номери засобів зв`язку тощо, з якої слідує, що відповідач погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Встановлено, що вищезазначена анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки, даних про видачу кредитної картки та строку дії такої картки, а лише містить ідентифікуючі відомості про відповідача та бажання оформити на своє ім`я картку для виплат.
На підтвердження свого позову позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.12.2014 року з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог в загальному розмірі 10 751,69 грн, яка складається з наступного: 8 412,13 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 8 412,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2 339,56 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та оцінивши надані докази в їх сукупності, виходив з того, що позивачем не було доведено тих обставин, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання кредитних послуг та між банком і відповідачем був укладений саме кредитний договір, умови якого відповідач не виконує належним чином.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позичальник особистим підписом засвідчив свою згоду на укладення договору, який складається не лише з анкети-заяви, а також з Умов, Правил та Тарифів надання банківських послуг.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1-2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Колегія суддів вважає, що із наданої банком копії анкети-заяви вбачається, що у даній заяві відсутнє волевиявленя відповідача (позначка), яка б свідчила про те, що останньою була замовлена послуга банку картка "Універсальна", за якою відповідач отримав б кредитні кошти та відповідачем взагалі не було зазначено бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка "Універсальна", оскільки з доданої анкети-заяви вбачається, що він звернулася до банку за отримання зовсім інших банківських послуг щодо отримання картки для виплат, що підтверджується відповідною відміткою.
За допомогою картки для виплат ПриватБанку клієнт може отримувати зарахування заробітної плати, соціальної допомоги чи пенсії. Відмінність картки для виплат від кредитки Універсальна полягає в тому, що остання має всі ті функції що і картка для виплат, однак на ній можна встановлювати кредитний ліміт.
Тому, із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у анкеті-заяві зазначення про оформлення ОСОБА_1 саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту, а лише вказано про отримання такої послуги як "картка для виплат".
Отже, надана банком анкета-заява не підтверджує, а навпаки спростовує обставини викладені банком у своєму позові, а саме те, що 16 грудня 2014 року відповідачу було видано кредитну картку "Універсальна" зі встановленим на ній кредитним лімітом.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку.
Також, на підтвердження позовних вимог Банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису Позичальника.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ.
Довідка про умови кредитування не містить підпису відповідача про отримання кредиту, а в анкеті-заяві зазначено про умови видачі картки для виплат. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 25 березня 2019 року у справі № 198/787/16-ц.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів- 

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
       Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

       Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова