П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/15590/21	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просив:
визнати протиправними дії, що вчинені при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, в розмірі пенсії за вислугу років,  щодо встановлення розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі з інвалідністю війни І групи, учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1, у розмірі 379.60 грн., як це передбачено для інвалідів ІІ групи підпунктом 1 пункту 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 23 листопада 2011 року № 1210 (в редакції постанови № 112 вiд 25.03.2014), з 31 січня 2020 року;
зобов`язати перерахувати призначену 24.03.1998  додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, та виплачувати, як особі з інвалідністю війни II групи з числа офіцерів - учасників у 1986 році ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1, згідно статей 50,53 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  (в редакції Закону 796/97-ВР від 30.12.1997), тобто в розмірі 75 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з перерахунком при кожній зміні прожиткового мінімуму, встановленого законом, та виплатою повністю, незалежно від державної пенсії по інвалідності чи іншого доходу, з 31 січня 2020 року;
допустити негайне виконання рішення суду в частинні стягнення перерахованого розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за один місяць;
зобов`язати подати до суду протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення та належно завірені копії розпорядження про зміну розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, і платіжної відомості з реквізитами передачі до "Ощадбанку".

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 зазначив, що є офіцером - учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорія 1.
Як указує позивач, унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, визнаний з 26.04.2020 інвалідом війни II групи безстроково.
Позивач вважає, що ГУ ПФУ в Одеській області, переводячи його, на підставі поданої ним заяви, з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, неправильно розрахувало додаткову пенсію, яка призначається інвалідам ІІ групи за шкоду здоров`ю у фіксованому розмірі 379,60 грн, замість 75% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний період, що встановлений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі – Закон №796-ХІІ).
На переконання позивача, Пенсійний фонд здійснив хибне правозастосування, порушивши гарантоване державою його конституційне право на належний рівень пенсійного забезпечення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (в письмовому провадженні), у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із змісту статті 50 Закону № 796-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII (далі – Закон № 76-VIII) про те, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України і  вказані зміни неконституційними не визнавались.
За таких умов, суд першої інстанції поважав, що вимоги позивача про здійснення йому з 31.01.2020 перерахунку пенсії із врахуванням додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 75% від мінімальної пенси за віком є необґрунтованими.
За проведеним аналізом Бюджетного кодексу України суд зробив висновки, що Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом № 796-ХІІ.
Установивши, що ОСОБА_1 отримує підвищення до пенсії, яке передбачено частиною четвертою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-XII), суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області правомірно припинило йому виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ.
Обґрунтовуючи свою правову позицію, суд першої інстанції зазначив про аналогічний підхід застосування зазначених норм права Верховним Судом у постанові від 21.01.2020 у справі № 363/3520/16-а.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям обґрунтованості, законності, завданню адміністративного судочинства, ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, вказував на залишення поза увагою його доводів про спеціальний правовий статус та особливі умови соціального захисту, що визначені в рішенні Конституційного суду України від 25.04.2019.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставин про неврахування ГУ ПФУ в Одеській області суттєвої різниці в термінах «призначення пенсії», «перерахунок» «переведення на інший вид пенсії».
Далі, скаржник зауважує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що спірні правовідносини врегульовані Законом №796-ХІІ, а не постановами Кабінету Міністрів України, які звужують права осіб, на належний розмір пенсії, оскільки право особи на отримання призначеної пенсії є безумовним, а забезпечення цього права становить суть соціальних зобов`язань, взятих державою.

Указуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, скаржник зазначає про чинну постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2009 №2-а-4940/09/2670, яка визнала незаконними та нечинними, в частині, що стосується інвалідів ІІ групи пункт 1 частини 4 і пункт 1 частини 6 постанови Кабінету Міністрів України    «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 530 від 28.05.2008  (далі – Постанова №530)  та абзац 1 пункту  2 частини  1  постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008.    За даним рішенням, як встановив позивач, питання соціального захисту особи, яка є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986 році І категорії,  якій встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, регулюється  Законом №796-ХІІ.
Далі, як стверджує скаржник, така позиція знайшла своє відображення у рішеннях Верховного Суду України.
На думку скаржника, зміни до статті 50 Закону №796-ХІІ, внесені Законом № 76-VIII, а також постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі – Порядок №1210) його не стосуються, позаяк регламентують саме призначення постраждалим першої категорії додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.
ОСОБА_1 пояснює, що наведені законодавчі акти прийняті до призначення йому пенсії, а тому, відповідно до статті 58 Конституції України, не мають зворотної сили.

Вважаючи необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом №796-ХІІ, ОСОБА_1 , покликався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020, де вказано, що надання Законом № 79- VІІІ Кабінету Міністрів України повноважень щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, не надає йому права їх зменшувати або скасовувати, тобто не надає йому права приймати підзаконні акти, які будуть суперечити Закону № 796-ХІІ, оскільки у самому Законі встановлені розміри підвищення пенсії, а не зазначено, що такий розмір встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, що отримання підвищення до пенсії, яке передбачено частиною четвертою статті 13 Закону № 3551-XII позбавляє його права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1, позивач послався на статті 53 та 60 Закону №796-ХІІ, які не встановлюють будь – яких обмежень для отримання пільг та компенсацій.

У відзиві на апеляцію ГУ ПФУ в Одеській області вказала на необґрунтованість її доводів та вважала, що відсутні підстави для її задоволення.
Головною тезою відзиву є те, що застосування законодавства, в редакції, яка втратила чинність, призведе до порушення принципу незворотності дії в часі законів та інших правових актів, закріпленого в статті 58 Конституції України.
Також ГУ ПФУ в Одеській області в обґрунтування своєї позиції посилається на судове рішення, що набрало законної сили 04.03.2020 у справі №523/10560/17, де позивачу було відмовлено у нарахуванні та виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та зазначено, що такі виплати повинні проводитися в розмірі, встановленому Порядком № 1210.

Пункт 3 частини 1 статті 311 КАС України надає право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 28.07.1986 по 16.09.1986 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_1 .
Наказом Міністерства оборони України №051 від 20.02.1998 ОСОБА_1 було звільнено у запас за станом здоров`я по захворюванню.
З 24.03.1998 позивач отримує пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 (далі Закон №2262-ХІІ) та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області.
До того ж, ОСОБА_1 є ветераном військової служби, інвалідом війни II групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 26.04.2000 року.
31.01.2020 ОСОБА_1 подав заяву про переведення його з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років.
Згідно з протоколу від 31.01.2020 позивачу призначено пенсію по інвалідності з 31.01.2020 в розмірі 86% грошового забезпечення.
У склад підвищень до пенсії увійшло: інвалід війни ІІ групи при виконанні обов`язків, 1 категорія ЧАЕС (під час служби) інвалід ІІ групи «А».
25.02.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою, в якій, зокрема, просив:
на підставі нової довідки про грошове забезпечення, станом на 05.03.2019, наданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (далі - ОТЦКСП) здійснити з 01.04.2019 перерахунок пенсії з урахуванням, зокрема додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% прожиткового мінімуму, визначеного законом для осіб, які втратили працездатність (ст.50 Закону №796-ХІІ, в редакції на дату призначення, а не перерахунку пенсії);
на підставі нової довідки про грошове забезпечення станом на 29.01.2020, наданої ОТЦКСП. здійснити з 01.02.2020 року перерахунок пенсії з врахуванням, зокрема додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% прожиткового мінімуму, визначеного законом для осіб, які втратили працездатність (ст.50 Закону №796-ХІІ, в редакції на дату призначення, а не перерахунку пенсії).
Листом від 22.03.2021 за №4065-3452/Х-02/8-1500/21 ГУ ПФУ в Одеській області, повідомило, що відповідно до статті 51 Закону №796-ХІІ особам, віднесеним до І категорії, які є інвалідами II групи, призначалась додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення" щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, інвалідам II групи, віднесеним до I категорії, виплачується в розмірі 379,60 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 50 Закону № 796-ХІІ, в редакції Закону № 230/96-ВР від 06.06.1996, було передбачено для осіб, віднесених до категорії 1, призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірах: інвалідам I групи 100  процентів, інвалідам II групи 75 процентів, інвалідам  III  групи  50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Позивач отримував з 05.10.2006 по 01.01.2008 додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.
В редакції Закону №107-VI від 28.12.2007, стаття 50 Закону №796-ХІІ передбачала розміри такої щомісячної додаткової пенсії: інвалідам I групи 30 процентів, інвалідам II групи 20 процентів, інвалідам III групи 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність тощо.
Вказані зміни, внесені Законом №107-VI від 28.12.2007, визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008.
Зміст статті 50 Закону № 796-ХІІ, в редакції Закону № 76-VIII, встановлює, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Вказані зміни неконституційними не визнавались.
Мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено постановою Кабміну України від 22.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Так, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах.
Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Пунктом 13 Порядку № 1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону №796-ХІІ виплачується у таких розмірах, зокрема, інвалідам II групи - 379,6 грн.
Як випливає з матеріалів справи, позивача, відповідно до його заяви від 31.01.2020, переведено на пенсію по інвалідності відповідно до положень Закону №2262-ХІІ, пенсія по інвалідності призначена в розмірі 86% грошового забезпечення та до підвищення до пенсійних виплат увійшла щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону №796-ХІІ в сумі 379,6 грн.
Тобто, виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому Порядком №1210.
За пунктом 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.
Отже, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.
Таким чином, керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини щодо виплати  додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у період з 03.08.2014 регулювалися Порядком №1210.
Верховний Суд, розглядаючи подібні правовідносини в постанові від 14.02.2022 у справі №160/3387/19 зробив правовий висновок, що пенсійний орган, виплачуючи особі з липня 2011 по 31 грудня 2013 року та з 3 серпня 2014 року пенсію та доплати у порядку та розмірах, встановлених Порядком №1210 діяв правомірно.
До того ж, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини викладеною в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (заява №43331/12), в якому суд розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат.
Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 629/4075/16-а.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про обов`язок ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати та виплачувати йому додаткову пенсію, відповідно до статей 50, 53 Закону №796-ХІІ, в редакції 30.12.1997, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Водночас, колегія суддів не може погодитися з доводами суду першої інстанції, що пенсійний орган, припиняючи виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ, діяв правомірно, оскільки, останній, отримує підвищення до пенсії, яке передбачено частиною четвертою статті 13 Закону № 3551-ХІІ.
Насамперед, як заявляє ГУ ПФУ в Одеській області, а також як вбачається з протоколу за пенсійною справою ОСОБА_1 від 06.02.2020, останньому нараховано підвищення до пенсії у вигляді додаткової пенсії (І категорія ЧАЄС, інвалід ІІ групи) в сумі 379,60 грн.
Тобто, в контексті спірних правовідносин мова не йде про невиплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, а спір безпосередньо стосується розміру такої виплати.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені доводи суду першої інстанції належить виключити з мотивувальної частини рішення суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 317 КАС України підставами для, зокрема, зміни рішення є, у тому числі невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат не проводився.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій  протиправними та про зобов`язання вчинити певні дії – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 10.05.2022.