ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

19 липня 2022 року 	м.Суми	

                                                               Справа №591/1492/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/466/22
                                                                                       22-ц/816/467/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвоката Турченка Сергія Петровича
на  рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Ніколаєнко О.О., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 06 січня 2022 року,
та на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Ніколаєнко О.О., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 06 січня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`ї без реєстрації шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину квартири.
Свої вимоги мотивує тим, що у вересні 2009 року вона познайомилася з ОСОБА_4 та з листопада 2009 року вони почали проживати разом як чоловік та дружина, мали спільний побут, спільний сімейний бюджет. Вони проживали в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в якій були зареєстровані позивачка та її син від попереднього шлюбу – ОСОБА_5 , а ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Під час фактичних шлюбних відносин у них народилася дитина – дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
24 жовтня 2013 року вони разом придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , на придбання якої вона надала 40 000 грн власних заощаджень, а інша частина вартості квартири складали спільні кошти.
ІНФОРМАЦІЯ_2 – помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла і квартира АДРЕСА_4 . Спадкоємцями є їх спільна дитина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батьки померлого – ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Вважає, що оскільки спірна квартира була набута у власність під час її перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , то Ѕ вказаної квартири є її власністю.
Посилаючись на вказані обставини, просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з листопада 2009 року і до часу його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 ; судові витрати покласти на відповідачів.
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 22 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
Встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з листопада 2009 року і до часу смерті ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнав за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 .
Зарічний районний суд м. Суми додатковим рішенням від 06 січня 2022 року заяву представника позивачки ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення задовольнив.
Ухвалив у даній справі додаткове рішення, яким стягнув в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 11 334 грн, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 грн та судовий збір в сумі 3334 грн, тобто по 5 667 грн 00 коп. з кожного з них. 
Не погодившись з рішенням суду та додатковим рішенням, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Турченка С.П. подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2022 року, і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову; стягнути з позивачки на користь відповідачів судові витрати: в сумі 18 000 грн витрат на правову допомогу та 3639 грн витрат по сплаті судового збору.
В доводах апеляційної скарги зазначають, що судом було порушено норми процесуального права при розгляді клопотання відповідача ОСОБА_3 про відвід судді Ніколаєнко О.О. 
Вважає, що мали місце очевидні порушення принципу рівності сторін, прийняття судом документів від позивачки з порушенням встановленого порядку, безпідставне відхилення клопотань відповідачів про приєднання доказів, ухилення від встановлення дійсних обставин справи.
Вважає, що за результатами розгляду справи, всі зазначені в заяві доводи про упередженість судді Ніколаєнко О.О. у справі підтвердились, рішення суду ухвалено на користь позивачки, при цьому суд зазначив, що остання діє в інтересах малолітньої дочки, хоча в результаті задоволення позову у дитини з власності вилучено частину спадкового майна, яке остання могла отримати у зв`язку зі смертю свого батька.
Вважає, що суд фактично ухилився від встановлення та дослідження дійсних обставин справи, наявні у справі однорідні докази, суд оцінив по різному.
Звертає увагу на те, що суд не встановив та не зазначив у судовому рішенні, які саме права та обов`язки виникли у позивачки та у ОСОБА_4 як у подружжя, з якого саме моменту, та якими доказами це підтверджується. В рішенні зазначено, що факт спільного проживання підтверджено свідками, проте, які обставини та хто зі свідків підтвердив, суд не зазначив. При цьому жоден із допитаних свідків не зазначив про його обізнаність щодо відносин між позивачкою та ОСОБА_4 щодо спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, наявності спільного бюджету. Вважає, що свідки не підтвердили факт проживання позивачки та ОСОБА_4 однією сім`єю.
Суд не встановив та не зазначив в судовому рішенні, якими доказами підтверджується наявність у позивачки та ОСОБА_4 спільного бюджету, факт вкладення позивачкою коштів у придбання спірної квартири та саме у якому розмірі; чим підтверджується вкладення позивачкою коштів у придбання квартири в розмір 40 000 грн та факт наявності у неї відповідної суми коштів.
Судом не було з`ясовано факт придбання спірної квартири саме в інтересах сім`ї.
Судом не було враховано, що у 2014 році, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, позивачка придбала інше житло виключно за її кошти та у власних інтересах, як зазначено у нотаріально посвідчених документах, хоча суду, допитана як свідок, про цей факт не повідомила. 
Зазначає, що суд не з`ясував, яке значення для правильного вирішення справи має встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з 25 жовтня 2013 року по 23 березня 2020 року та які права у зв`язку зі встановленням цього факту має захистити позивачка.
Вважає, що у зв`язку із невстановленням судом обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, висновки суду про доведення факту проживання позивачки та ОСОБА_4 в період з листопада 2009 року по 23 березня 2020 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу не відповідають обставинам справи та не підтверджені жодними доказами.
Більш того, факт наявності у вказаний період спільного бюджету спростовуються договором купівлі-продажу квартири від 30 липня 2014 року, заявою ОСОБА_4 від 30 липня 2014 року, де зазначено, що приміщення по АДРЕСА_5 придбавається за особисті кошти позивачки, тобто у позивачки та ОСОБА_4 спільного бюджету не було, нерухомість вони придбавали у особисту власність.
Наголошує на тому, що висновки суду про те, що спірну квратиру придбано внаслідок спільної праці позивачки та ОСОБА_4 також є безпідставними, в рішенні суду не зазначено, якими саме доказами підтверджується факт спільної праці позивачки та ОСОБА_4 щодо придбання спірної квартири.
Суд поклав в основу рішення показання відповідача ОСОБА_3 , яких останній взагалі не надавав.
Вважає, що судом порушено вимоги ст. 89, ч. 5 ст. 263 ЦПК України щодо об`єктивної, повної та неупередженої оцінки наявних у справі доказів та врахування висновків Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 57, 60, 74 СК України у подібних відносинах.
Суд жодним чином не врахував покази позивачки як свідка, в яких вона зазначила, що при вартості квартири у 144 000 грн, вона вклала у її придбання 40 000 грн, інша частина – це особисті кошти ОСОБА_4 , тобто з показів позивачки вбачається неспівмірність позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири до розміру вкладу позивачки, який не відповідає Ѕ частці квартири.
Зазначає, що суд не оцінив факт залишення позивачкою ОСОБА_4 у безпорадному стані в березні 2020 року, в результаті чого останній помер; неприйняття позивачкою участі у похованні, в т.ч. і витратах на поховання. Не надав оцінку доводам, що ініціювання цього спору позивачка здійснила виключно після того, як відповідачі відмовилися розділити спадкове майно всупереч визначеному законодавством порядку, зокрема, відступити більшу частину спадкового майна дочці їх померлого сина. Позивачка за життя померлого не ініціювала врегулювання питання щодо спірної квартири, хоча наголошує, що це спільне майно та вони проживали однією сім`єю. Крім того, у заявлений період сама позивачка придбавала нерухоме майно у особисту власність, що спростовує її доводи про придбання спірної квартири в т.ч. за її кошти.
Вважає, що судом не було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 57, 60, 74 СК у спірних правовідносинах, зокрема, висловлені у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 438/1673/13-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 182/670/15-ц.
Сам факт народження спільної дитини у позивачки та ОСОБА_4 суд поклав в основу свїх висновків щодо наявності фактичних шлюбних відносин, що суперечить застосуванню Верховним Судом ст. 74 СК України у подібних відносинах, зокрема, це постанова Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 182/670/15-ц.
Наголошує на тому, що у справі є беззаперечні докази того, що позивачка та ОСОБА_4 на мали спільного бюджету, нерухомість придбавали у особисту власність за особисті кошти.
Стосовно додаткового рішення суду, зазначає, що судом не було з`ясовано обставину отримання відповідачами копії заяви про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку з чим їх було позбавлено можливості подати заперечення проти цієї заяви. Станом на 06 січня 2022 року відповідачі не отримати повний текст рішення і не могли оцінити обґрунтованість заявлених судових витрат з оплати правової допомоги. 
Суд, задовольняючи вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн вказав на відсутність їх заперечень, хоча як зазначалося, на дату розгляду справи відповідачі копію відповідної заяви не отримували.
Суд стягнув з відповідачів 3334 грн судового збору, хоча позивачкою сплачено та заявлено до стягнення 2426 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на доказах, які були подані сторонами під час судового розгляду, відповідає вимогам матеріального і процесуального права та містить мотиви, які засвідчують, що сторони були заслухані. Крім цього звертає особливу увагу на той факт, що позов було подано, зокрема, в інтересах її неповнолітньої дитини. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та представника позивачів адвоката Турченка С.П., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивачки адвоката Панченко М.О., яка заперечує проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 зареєстрована з 03 червня 2009 року за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5-6, Т.1). 
Позивачка має повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько якого - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9; 224, Т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивачки народилася дочка ОСОБА_6 , батьком якої відповідно до копії свідоцтва про народження є ОСОБА_4 (а. с. 10, Т.1).
24 грудня 2013 року ОСОБА_4 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 29,94 кв. м. Продаж квартири вчинено за 144 500 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О. (а. с. 12-13, Т.1). 
Згідно п. 15 договору відповідно до заяви покупець на момент набуття квартири у зареєстрованому шлюбі не перебуває, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаної квартири, у тому числі і відповідно до ст. 65, 74, 97 СК України відсутні.
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 на момент набуття спірної квартири у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах він не перебуває, кошти, що витрачаються ним на придбання вказаного нерухомого майна не є спільною сумісною власністю, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири, в т.ч. і відповідно до ст.ст. 65, 74 та 978 СК України відсутні (а. с. 160, Т. 1). 
ОСОБА_4 з 11 червня 1991 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та являвся співвласником вказаної квартири (а. с. 168, Т.1). 
29 вересня 2017 сестра ОСОБА_4 - ОСОБА_9 подарувала йому Ѕ частку вказаної квартири та він став її одноособовим власником (а. с. 87-88, Т. 1).
Син позивачки ОСОБА_5 у період з 30 вересня 2017 року по 12 червня 2020 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У лютому, березні 2019 році ОСОБА_8 частково оплачувала комунальні послуги, які надавались за вказаною адресою (а. с. 117-121, Т. 1).
ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа – підприємець з 01 серпня 2013 року по 26 липня 2019 року (а. с. 91, Т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а. с. 11, Т. 1). 
Оплату ритуальних послуг, пов?язаних із його похованням, здійснювала його мати - ОСОБА_2 (а. с. 94-95, Т. 1). 
Спадкоємцями першої черги після його смерті є дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її частка у спадковому майні складає 1/3, також його мати – ОСОБА_2 та батько – ОСОБА_4 (а. с. 19, Т.1).
22 травня 2009 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах сина ОСОБА_5 , продала за договором купівлі-продажу житловий будинок АДРЕСА_6 за ціною 95 000 грн (а. с. 243, Т. 1). В цей же день ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та в інтересах сина ОСОБА_5 , придбала по Ѕ частці на кожного, 3-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому 20.07.2016 року син позивачки подарував їй належну йому Ѕ частку вказаної квартири (а. с. 200-202 Т. 1). 
30 липня 2014 року позивачка придбала за договором купівлі-продажу житлове приміщення під АДРЕСА_7 . Продаж вчинено за 103 530 грн. Відповідно до п. 11 договору покупець у поданій заяві повідомила, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває, проживає однією сім?єю з ОСОБА_4 , житлове приміщення набувається нею в особисту приватну власність. 
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 вона проживає однією сім`єю з ОСОБА_4 , але не перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі, грошові кошти, які витрачаються нею на придбання вищезазначеного житлового приміщення є її особистою власністю та не належать до спільного майна подружжя, тобто не є їх спільною сумісною власністю, тому в подальшому вказане нерухоме майно буде належати їй на праві особистої приватної власності. 
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 він проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 , але не перебуває з нею у зареєстрованому шлюбі, стверджує, що йому відомо про її намір укласти договір купівлі-продажу житлового приміщення АДРЕСА_7 , повідомляє та стверджує, що зазначене нерухоме майно придбавається ОСОБА_1 за її особисті приватні кошти, гроші, що будуть витрачатися при виконанні умов договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, не належать до спільного майна подружжя, тобто не є їх спільною сумісною власністю, тому в подальшому вказане нерухоме майно буде належати ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності (а. с. 32-33; 40; 44, Т. 2).
20 липня 2016 року ОСОБА_1 подарувала сину – ОСОБА_5 Ѕ частку житлового приміщення по АДРЕСА_8 . При цьому від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 . Представнику обдаровуваного доведено зміст заяви від дарувальника що нерухоме майно є її особистою приватною власністю (а. с. 226-227, Т. 1).
30 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 здійснили продаж житлового приміщення по АДРЕСА_8 за 40 170 грн. При цьому продавці довели до відома покупця, що відчужуване житлове приміщення є їх особистою приватною власністю (п. 7.2 договору). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 на час продажу нерухомого майна вона у шлюбі не перебуває, нерухоме майно є її особистою приватної власністю і особи, які б могли ставити питання про визнання за ними права власності на відчужуване нерухоме майно, у т.ч. і відповідно до ст.ст. 65, 74 та 97 СК України відсутні (а. с. 216-217, 218 Т. 1).
Позивачка перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як одержувач пенсії в разі втрати годувальника на неповнолітнього ОСОБА_5 з 15 липня 2005 року по 30 квітня 2016 року (а. с. 12, Т. 1). 
ОСОБА_1 надано на електронному носії фотографії, на яких зображений ОСОБА_4 разом з нею та дочкою (а. с. 21, Т. 1).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім`єю без укладення шлюбу у період з 2009 року до його смерті підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності (показаннями свідків, наявністю спільної дитини, копіями договорів, з одного з яких вбачається, що і позивачка і ОСОБА_4 визнавали спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а у іншому ОСОБА_4 діяв як довірена особа сина позивачки; фотокартками, зробленими у різні часи; фактом реєстрації сина позивачки у квартирі ОСОБА_4 ). Повідомлені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у поданих приватному нотаріусу заявах обставини щодо спільного однією сім`єю без реєстрації шлюбу проживання чи непроживання носять декларативний характер. Суд вважав встановленим, що позивачка та померлий ОСОБА_4 проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, при цьому не перебували у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі. Майно набуте у даний період часу, було набуте ними внаслідок спільної праці, тому дійшов висновку, що таке майно є спільною сумісною власністю позивачки та ОСОБА_4 , а тому наявні підстави для визнання за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири.
Проте погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Крім того для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12) та Верховного Суду від 15 серпня 2019 року (справа № 588/350/15).
Тобто, вирішуючи питання щодо правового режиму майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Позивачкою не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент придбання ОСОБА_4 спірної квартири, вона проживала з ним однією сім`єю в розумінні ст. 74 СК України. 
Допитані судом першої інстанції свідки з боку позивачки повідомили різний час, з якого сторони почали проживати разом. Свідок ОСОБА_10 (подруга позивачки) пояснила, що позивачка познайомилась з ОСОБА_4 на хрестинах її дитини у 2009 році та приблизно через півроку він переїхав до неї. Свідок ОСОБА_11 (сусід позивачки) пояснив, що позивачка разом з ОСОБА_4 проживали приблизно з 2010 року. Інші свідки свідчень щодо моменту, з якого сторони стали проживати разом, суду не повідомили. 
Крім того показання свідків, а також фотокартки, зроблені у різні часи, на які суд першої інстанції послався, задовольняючи позов, не підтверджують ту обставину, що позивачка та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю в розумінні ст. 74 СК України на дату придбання спірної квартири. Сам факт спільного проживання сторін в певний період та народження у них дитини, не доводить інші обставини, які є обов`язковими для встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка відповідно до ст. 74 СК України, - ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Будь-яких належних та достовірних доказів на підтвердження наявності вказаних обставин в період часу, коли ОСОБА_4 була придбана спірна квартира, позивачкою не надано. 
Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що, хоча сторони і мали спільну дитину, яку разом утримували і виховували, але не мали спільного бюджету, оскільки, придбаваючи нерухоме майно, подавали нотаріусу відповідні заяви, що купують його за особисті кошти. Саме по собі, за відсутності інших достовірних доказів, зазначення ОСОБА_4 в заяві нотаріусу, при укладенні позивачкою 30 липня 2014 року договору купівлі-продажу житлового приміщення АДРЕСА_7 , що він проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 , але не перебуває з нею у зареєстрованому шлюбі, не підтверджує того, що вони проживали однією сім`єю на момент придбання спірної квартири та це майно було придбане ним, за наявності всіх необхідних обставин, передбачених ст. 74 СК України. Крім того в цій же заяві ОСОБА_4 повідомляє та стверджує, що зазначене нерухоме майно придбавається ОСОБА_1 за її особисті приватні кошти. Це твердження ОСОБА_4 тільки доводить, що у нього з ОСОБА_1 не було спільного бюджету та кожен з них придбавав нерухоме майно за особисті кошти. 
Реєстрація повнолітнього сина позивачки в квартирі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , взагалі не має відношення до предмету доказування в даній справі. Не є доказом ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету на момент придбання спірної квартири і часткова оплата позивачкою комунальних послуг в лютому, березні 2019 року по вказаній квартирі. Крім того оплата цих послуг могла бути пов`язана саме із реєстрацією в цій квартирі сина позивачки. Не надала позивачка будь-яких доказів і на підтвердження того, що вона вклала в придбання спірної квартири особисті кошти в сумі 40000 гривень, як вона зазначила в позовній заяві. 
Підлягає врахуванню і та обставина, що з моменту придбання спірної квартири ОСОБА_4 на протязі семи років позивачка не ставила питання про визнання за нею права власності на це нерухоме майно, а звернулась з цим позовом тільки після його смерті. 
Є помилковим, а тому не підлягає врахуванню, при вирішенні спору в даній справі, зазначення позивачкою в позовній заяві, що вона діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_12 , оскільки позовні вимоги стосуються виключно особистих прав та інтересів позивачки. 
Отже, на підставі п. 3, п. 4 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення від 06 січня 2022 року, яким здійснено розподіл судових витрат, підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідача ОСОБА_3 , який здійснив відповідну сплату, підлягають стягненню фактично понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3639 гривень та оплаті професійної правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в суму 11000 гривень та суді апеляційної інстанції в сумі 7000 гривень.
Враховуючи предмет та ціну позову, дана справа відповідно до п. 1, п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, п. 4, п.4; 381-382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвоката Турченка Сергія Петровича задовольнити.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`ї без реєстрації шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину квартири – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3639 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18000 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1, п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 20 липня 2022 року.

Головуючий -  	Т. А. Левченко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   С. С. Ткачук