УХВАЛА

05 серпня 2022 року 
м. Київ
справа № 640/1638/19
адміністративне провадження № К/990/18640/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Національної поліції України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
30 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України з вимогами:
- визнати протиправною відмову Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років підполковника поліції начальника відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_1 до його календарної вислуги років; 
- зобов`язати Національну поліцію України зарахувати позивачу до календарної вислуги років вислугу у пільговому обрахунку, сформовану за період з 09 грудня 1996 року до 05 травня 1998 року і з 22 січня 1999 року по 17 січня 2019 року у загальній кількості 7 років 11 місяців 21 день та визнати його право виходу на пенсію.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено.
19 липня 2022 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга Національної поліції України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Як на підставу звернення до Верховного Суду скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України і зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Уряду від 17 липня 1992 року №393.
Суд зазначає, що у випадку оскарження судового рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник має зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
У цій справі спір полягав у визначенні тривалості вислуги, що надає позивачу право виходу на пенсію. В оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість зарахування пільгової вислуги до календарної і, як наслідок, про достатність загальної тривалості вислуги років для призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
При цьому зі змісту судових рішень убачається, що підставою для звернення до суду був лист відповідача, в якому той, у відповідь на рапорт позивача, здійснив розрахунок вислуги років і зазначив про її недостатність для призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Отже, правильність вирішення цього спору залежала від правильності висновку суду щодо зарахування позивачу пільгової вислуги років до календарної. Водночас доводи скаржника не стосуються питання правильності вирішення спору апеляційним судом по суті.
Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги, наведені безвідносно до предмета спору та висновків апеляційного суду.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України..
Керуючись статтями 248, 328, 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Національної поліції України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року  у справі №640/1638/19 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя:                                                                                                    О.Р. Радишевська