ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року 
м. Київ

cправа №  911/964/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О.   В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М.   В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2021 (суддя Янюк   О.   С.) 
і постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 (головуючий суддя Пашкіна С. А., судді Буравльов С. І., Сітайло Л. Г.) 
у справі № 911/964/20
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях
до ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сігма Компанє",
про зобов`язання повернути об`єкт незавершеного будівництва,
(у судовому засіданні взяли участь: представник позивача - Котовський В. М., відповідач - Буша А. В.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - Фонд, позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), в якій просить суд, з урахуванням заяви б/н б/д (вх. №197/21 від 06.01.2021) про уточнення позовних вимог, зобов`язати ОСОБА_1 повернути об`єкт незавершеного будівництва - "площадка РБЦ", що знаходиться за адресою: 08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Привокзальна, на користь держави в особі Фонду. 
2.          Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 11,   321,   509,   526,   610-611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", аргументовані тим, що договір купівлі-продажу державного майна - об`єкта незавершеного будівництва, який продано на аукціоні, "площадка РБЦ" від 08.01.2003 №5-НБ-ЗД, укладений між позивачем та відповідачем, розірвано в судовому порядку, проте відповідач ухиляється від будь-яких дій щодо повернення об`єкта незавершеного будівництва до державної власності, що призводить до неможливості проведення подальшої приватизації даного об`єкта та до недоотримання державним бюджетом коштів від приватизації що, в свою чергу, порушує інтереси держави.
3.          Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що 25.07.2001 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сігма Компанє" (далі - третя особа, ТОВ "ТД "Сігма Компанє"), укладено договір про сумісну інвестиційну діяльність №2507/3. Оскільки розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах визнається невід`ємним правом інвестора та охороняється законом, а також оскільки тільки інвестору належить право володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення, відповідач зазначає про відсутність можливості виконати вимоги позивача щодо передачі об`єкта незавершеного будівництва "площадка РБЦ" шляхом підписання акта приймання-передачі.
Короткий зміст судових рішень
4.          Рішенням Господарського суду Київської області від 24.06.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022, позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути об`єкт незавершеного будівництва - "площадка -РБЦ", що знаходиться за адресою: 08300, Київська обл., м.Бориспіль, вул. Привокзальна, на користь держави в особі Фонду.
5.          Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що:
-          договір купівлі-продажу державного майна від 08.01.2003 №5-НБ-ЗД розірвано в судовому порядку;
-          відповідач у добровільному порядку, шляхом підписання акта приймання-передачі об`єкта приватизації, об`єкт незавершеного будівництва "площадка РБЦ" у державну власність не повернув;
-          доводи відповідача та третьої особи про існування між ними інвестиційної діяльності на підставі договору від 25.07.2001 №2507/3, у зв`язку з чим відповідач не може передати у державну власність шляхом підписання акта приймання-передачі спірний об`єкт, ані спростовують, ані підтверджують в установленому порядку неможливість (ускладнення) виконання обов`язку в частині повернення відповідного майна, тоді як повернення приватизованого об`єкта, у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань, прямо передбачено спеціальним Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна".
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6.          Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022, справу №   911/964/20 передати повністю на новий розгляд.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)
7.          У касаційній скарзі щодо питання застосування приписів статті 331 ЦК України скаржник посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду в справі №   914/2070/19.
8.          Щодо питання застосування приписів статей 1, 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" скаржник посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду в справі №   916/4644/15.
9.          В частині порядку та підстав розірвання господарських договорів (стаття 651 ЦК України, статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України)) скаржник посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №   916/1684/18.
10.          Скаржник зазначає, що суди не врахували укладений між відповідачем і третьою особою договір про сумісну інвестиційну діяльність від 25.07.2001 №   2507/3, на виконання умов якого, за твердженнями відповідача, об`єкт незавершеного будівництва добудований та введений в експлуатацію, а спірне майно за цим договором є спільним майном. Також скаржник посилається на неможливість виконання рішення суду про повернення майна, оскільки об`єкт незавершеного будівництва, що є предметом оренди, не існує, оскільки він був добудований, введений в експлуатацію та знаходить на балансі третьої особи.
Позиція інших учасників справи
11.          Фонд подав відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Позивач зазначає, що суди в повному обсязі дослідили наявні в матеріалах справи докази та дійшли законного і обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12.          08.01.2003 між Фондом як продавцем та громадянином України ОСОБА_1 як покупцем укладено договір №5-НБ-ЗД купівлі-продажу державного майна - об`єкта незавершеного будівництва, який продано на аукціоні (далі - Договір), відповідно до п.   1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця об`єкт незавершеного будівництва - площадка РБЦ, яка знаходиться за адресою: 08300,Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна (далі - об`єкт незавершеного будівництва) на земельній ділянці, питання відведення, купівлі або довгострокової оренди якої вирішується покупцем самостійно з місцевими органами влади в порядку установленому чинним законодавством, і є об`єктом приватизації згідно з наказами Фонду державного майна України від 10.06.2002 №1004 і Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 21.06.2002 №5-27-1/22, а покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначених у цьому договорі.
13.          Передача об`єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю в 5-денний термін після сплати повної вартості придбаного об`єкта. Передача об`єкта продавцем і прийняття об`єкта покупцем посвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами (п.п. 3.1., 3.2. Договору).
14.          Передача відповідачу об`єкта незавершеного будівництва відбулася 24.01.2003, що, в свою чергу, не заперечується відповідачем та підтверджується відповідним актом прийому-передачі.
15.          Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.05.2017, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 28.05.2018 у справі №910/5717/17, позов Фонду задоволено повністю, розірвано Договір. 
16.          Ухвалюючи вказане рішення, Господарський суд м. Києва зазначив, що відповідач в порушення умов Договору, об`єкт продажу не добудував та не ввів в експлуатацію, не здійснив відповідні дії щодо переоформлення права забудовника на об`єкт приватизації, не забезпечив виконання вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про неотримання позивачем очікуваного результату при укладенні договору, що є істотним порушення відповідачем умов Договору.
17.          Відповідач у добровільному порядку, шляхом підписання акта приймання-передачі об`єкта приватизації, об`єкт незавершеного будівництва "площадка РБЦ" не передав.
18.          Відповідач і третя особа, у своїх заявах по суті спору, зазначають про існування між ним інвестиційної діяльності на підставі договору від 25.07.2001 №2507/3, у зв`язку із чим відповідач не може передати у державну власність шляхом підписання акта приймання-передачі об`єкт незавершеного будівництва. На підтвердження зазначеного відповідач до матеріалів справи надав договір про сумісну інвестиційну діяльність від 26.07.2010 №2507/3.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
19.          Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
20.          Судові рішення у справі оскаржуються відповідачем з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
21.          Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах (пункти 7-9 цієї постанови).
22.          Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
23.          При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
24.          Разом з тим на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
25.          Так, предметом розгляду цієї справи є вимоги Фонду про повернення об`єкта незавершеного будівництва на користь держави в особі Фонду в порядку вимог частин 10-11 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".
26.          Водночас, предметом розгляду в справі №   914/2070/19 (постанова Верховного Суду від 16.02.2021) були вимоги про визнання недійсним договору оренди комунального майна, який за висновком суду апеляційної інстанції за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи інвестиційного договору, договору будівельного підряду та договору оренди комунального майна. Позовні вимоги у наведеній справі мотивовані тим, що на момент укладення спірного договору Стрийська міська рада не була власником спірного майна; майно перебувало під арештом на підставі ухвали суду, внаслідок чого орендодавець не володів необхідним обсягом прав на розпорядження спірним майном; Стрийською міською радою здійснено реєстрацію права власності на майно на підставі свідоцтва про право власності без наявності відповідного судового рішення, яке в силу частини 4 статті 331 ЦК України (в редакції Закону №3201-IV від 15.12.2005) було необхідним документом для проведення реєстрації права власності; цільове призначення об`єкта оренди не дозволяє орендарю використовувати його згідно з метою спірного договору. Наведене свідчить про очевидну неподібність правовідносин у справі №   914/2070/19 і у справі №   911/964/20, як з огляду на предмет і підстави заявлених позовних вимог, так і з огляду на зміст спірних правовідносин у цих двох справах.
27.          Аналогічне стосується справи №   916/4644/15 (постанова від 29.01.2019), яка є справою про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Південбуд", а висновки Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові стосуються вимог фізичних осіб - вкладників (інвесторів) у справі про банкрутство забудовника, а саме щодо правової природи таких вимог (грошових або майнових), за умови, що укладені між боржником та кредитором інвестиційні договори продовжують діяти і щодо боржника ще не введено ліквідаційної процедури.
28.          Таким чином, посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №   916/4644/15, також не є належним обґрунтуванням визначеної відповідачем підстави касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а тому відхиляються Судом.
29.          Предметом розгляду в справі №   916/1684/18 (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019) були вимоги Міністерства оборони України (далі - Міністерство) про зобов`язання відповідача та будь-яких інших осіб усунути перешкоди в користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дію договорів про надання відповідачу права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ринку припинено за ініціативою позивача на підставі пунктів 7.3 цих договорів, про що відповідач був неодноразово повідомлений, однак не звільнив торговельні місця та разом з третіми особами створює позивачу перешкоди в користуванні ними. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій у наведеній справі, суд касаційної інстанції погодився з висновки судів стосовно того, що договори про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час апеляційного перегляду справи не були припиненими в зв`язку з їх розірванням в односторонньому порядку за ініціативою Міністерства відповідно до пунктів 7.3 цих договорів, та вказав, що наведені обставини виключають можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у здійсненні Міністерством права користування згаданими торговельними місцями.
30.          Предметом розгляду в справі №   911/964/20 є вимоги про повернення на користь держави в особі Фонду об`єкта незавершеного будівництва, відчуженого в процедурі приватизації, у зв`язку із розірванням у судовому порядку договору купівлі-продажу державного майна - об`єкта незавершеного будівництва, який продано на аукціоні, що підпадають під інше нормативно-правове регулювання ніж вимоги, заявлені Міністерством у справі №   916/1684/18, що також, окрім різних предмета і підстав позову, суб`єктного складу сторін, свідчить про неподібність правовідносин у цих двох справах. Безвідносно до викладеного, питання дійсності   /   чинності договору купівлі-продажу державного майна - об`єкта незавершеного будівництва, який продано на аукціоні у справі №   911/964/20 не є спірним, оскільки наведений договір розірваний у судовому порядку в межах розгляду іншої справи №910/5717/17, питання одностороннього розірвання інвестиційного договору, на який відповідач посилається в обґрунтування свої заперечень, теж не є предметом розгляду справи №   911/964/20. Таким чином, висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, зокрема щодо застосування приписів статті 651 ЦК України, статті 188 ГК України, сформовані у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі №   911/964/20 та не є релевантними для розгляду цієї справи.
31.          Підсумовуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховний Суд зазначає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах у справах №   914/2070/19, №   916/4644/15, №   916/1684/18 не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а зміст перелічених скаржником постанов не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах. Зазначене є підставою для закриття касаційного провадження з цієї підстави (Суд також звертає увагу, що у зв`язку з цим не здійснюється аналіз правильності правозастосування судами попередніх інстанцій).
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України
32.          Як убачається з тексту касаційної скарги, скаржник зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій укладеного між ним та третьою особою договору від 25.07.2001 №   2507/3, а також результатів їх спільної інвестиційної діяльності, яка разом з тим, за доводами відповідача, є їх спільним майном, яким жоден з них не може розпоряджатися самостійно, а також на неможливість повернення об`єкта незавершеного будівництва, оскільки наразі це вже інший - добудований та введений в експлуатацію об`єкт (пункт 10 цієї постанови).
33.          Суди попередніх інстанцій, з урахуванням визначеної процесуальним законом компетенції, надавши належну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, з урахуванням всіх аргументів учасників справи, дійшли висновку, що наведені доводи, як і наданий на їх підтвердження договір, не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки останні за своїм змістом ані спростовують, ані підтверджують в установленому порядку неможливість (ускладнення) виконання обов`язку в частині повернення відповідного майна. Тоді як повернення приватизованого об`єкта, в разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань, прямо передбачено положеннями спеціального закону - Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна". 
34.          Верховний Суд зазначає, що наведені скаржником доводи спрямовані на встановлення судом касаційної інстанції обсягу прав та обов`язків сторін за договором про сумісну інвестиційну діяльність від 25.07.2001 №   2507/3, що, разом з тим, не є предметом розгляду в справі №   911/964/20, а також в силу імперативних положень статті 300 ГПК України не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
35.          Переоцінка вже встановлених судами попередніх інстанцій обставин, зокрема стосовно розірвання Договору в судовому порядку в межах розгляду іншої справи №910/5717/17, з підстав неналежного виконання відповідачем умов Договору (пункти 15, 16 цієї постанови) також не входить до компетенції суду касаційної інстанції в силу положень статті 300 ГПК України.
36.          Таким чином, наведені скаржником у пункті 10 цієї постанови доводи (1) зводяться до незгоди скаржника із установленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, (2) направлені на переоцінку доказів та обставин справи, а також (3) на встановлення обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішенні та постанові, а відтак в силу положень статті 300 ГПК України відхиляються Судом.
37.          Окрім того, не можуть бути самостійною підставою для касаційного провадження самі лише доводи скаржника про те, що судами не було досліджено якихось доказів або ж досліджено їх не в повному обсязі, позаяк в силу положень пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чого в даному випадку не відбулося.
38.          Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані належними посиланнями на відповідні пункти частини другої статті 287 ГПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
39.          Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
40.          Оскільки після відкриття касаційного провадження у справі виявилося, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, необхідно закрити на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
41.          Доводи касаційної скарги позивача, в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (інші доводи скаржника не обґрунтовані посиланнями на відповідні пункти частини 2 статті 287 ГПК України), у зв`язку з чим касаційна скарга в цій частині підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова- без змін.
Розподіл судових витрат
42.          Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження у справі № 911/964/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі №   911/964/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                О.   В.   Случ 
Судді                                                                                          Н.   О.   Волковицька
                                                                                          С.   К.   Могил