ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 липня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 915/746/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Таран С.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південно-західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020, ухвалене суддею Олейняш Е.М., м. Миколаїв, повний текст складено 17.11.2021 
у справі №915/746/21
за позовом Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південно-західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”
до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “Нібулон”
про стягнення 42776,10 грн
           
ВСТАНОВИВ
Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Південно-Західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (далі – АТ “Українська залізниця”) з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство “Нібулон” (далі – ТОВ СП “Нібулон”) 5 962, 86 грн за накопичення вагонів та 36 813, 24 грн за зберігання вантажів.
Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 259, 525, 614, 629, 908 ЦК України, ст. 193, 307 ГК України, ст. 12 Закону України “Про транспорт”, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами складня актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, Статутом залізниць України та умовами договору.
За твердженням позивача, відповідачем сплачено збір за зберігання вантажу у вагонах по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 05080643 у розмірі 35 041, 20 грн. без ПДВ, а також здійснено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 04080061 у сумі 4 591, 60 грн. без ПДВ. 
Водночас, нараховану плату за накопичення вагонів на коліях станції, тобто коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №01110946 у сумі 5 962, 86 грн. з ПДВ не сплачено.
Крім того, відповідач в період з 15 по 17 жовтня 2020 по станції Кам`янець-Подільський проводив аналогічне навантаження 45 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 33666454 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-вантажний. 
Накопичення вагонів проводилось на коліях станції, що засвідчено актами загальної форми.
Відповідачем здійснено оплату за накопичення вагонів на коліях станції по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100890 у розмірі 5 927, 50 грн. без ПДВ, а також здійснено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 18100077 у сумі 5 012, 60 грн. без ПДВ. 
Водночас, збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 36 813, 24 грн. з ПДВ відповідачем не сплачено, а саме:
- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100891 у сумі 5 862, 24 грн. з ПДВ;
- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100892 у сумі 28 005, 36 грн. з ПДВ;
- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19111003 у сумі 2 945, 64 грн. з ПДВ.
Позивач зазначає, що у двох тотожних випадках (навантаження вагонів) відповідач у першому випадку сплатив зберігання вантажу, а накопичення вагонів не сплатив, а у другому випадку навпаки – сплатив накопичення вагонів, а зберігання вантажу не сплатив. 
Неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків і стало підставою для звернення позивача до суду. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 5 962, 86 грн коштів за накопичення вагонів, в решті позову відмовлено. 
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що наявними матеріалами справи підтверджується, що перевізник надав замовнику згідно договору послугу з накопичення вагонів, без надання якої і виконання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд. В свою чергу, замовник не відмовився від надання перевізником послуги з накопичення вагонів. Надання перевізником послуги з накопичення вагонів підтверджується накопичувальною карткою, що узгоджується з умовами п. 1.4 договору. Враховуючи вищевикладене, факт не направлення відповідачем позивачу замовлення, звернення, заяви на отримання послуги за умови фактичного отримання послуги не звільняє останнього від проведення оплати. Розрахунок плати за накопичення вагонів в сумі 5 962, 86 грн. по маршрутній відправці № 32659252 проведено відповідно до умов договору та вимог законодавства.
Отже, в цій частині позовні вимоги визнано судом першої інстанції  обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо нарахування збору за зберігання вантажу місцевий господарський суд також дійшов висновку про обґрунтованість та підставність позовної вимоги про стягнення заборгованості (збору за зберігання вантажу) по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020, № 19100892 від 19.10.2020, № 19111003 від 19.11.2020 на загальну суму 36 813, 24 грн з ПДВ.
З приводу заяви відповідача про застосування строків позовної давності місцевий господарський суд зазначив, що права й обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках (п. 7.6 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16). В спірному випадку порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами зберігання вантажів, затверджені наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644. 
За твердженням суду першої інстанції, позивачем не наведено суду жодної умови договору, якою врегульовано та на підставі якої нараховано збір за зберігання вантажу. Термін “збір за зберігання” по тексту договору взагалі не згадується. Натомість, сам позивач зазначає, що порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами № 644. Отже, в суду відсутні підстави під час обчислення строків позовної давності у даній справі для застосування положень п. 7.3 договору.
При застосуванні строків позовної давності до позовної вимоги в частині стягнення збору за зберігання вантажу суд першої інстанції зазначив, що виходить зі спеціальних норм законодавства (ч. 5 ст. 315 ГК України, п. 137 Статуту залізниць України). Так, позивач звернувся до суду із даним позовом 07.06.2021 року, про що свідчить дата оформлення поштового відправлення на поштовій накладній. Акти загальної форми ГУ-23, складені для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, зокрема, затримки вагонів, датовані 16.10.2020 та 17.10.2020, тобто в силу положень ст.    253,    254,    260,    261 ЦК України, ч. 5 ст. 315 ГК України, п. 137 Статуту залізниць України    з 17.10.2020 та з 18.10.2020 відповідно почався перебіг позовної давності, тривалість якого в силу закону становить 6  місяців, тобто до 17.04.2021 та 18.04.2021 відповідно. Позивач дізнався про порушення права 16.10.2020 та 17.10.2020 (дати складання актів форми ГУ-23 самим позивачем).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності в частині позовної вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу в сумі 36 813, 24 грн. з ПДВ, а тому в цій частині позову судом відмовлено, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, АТ "Українська залізниця" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2021по справі №915/746/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині позовної вимоги про стягнення збору за зберігання вантажів.
За твердженням апелянта, умовами укладеного між сторонами договору врегульовано збір за зберігання вантажу, а відтак у даних відносинах повинен застосовуватись передбачений договором строк позовної давності в один рік, а тому висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
На переконання скаржника, місцевий господарський суд неправильно застосував ст. 315 ГК України та не застосував ч.1 ст. 259 ЦК України, відповідно до якої позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, що й зробили сторони при укладені договору та у п.7.3. погодили строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором в один рік.
З огляду на викладене апелянт вважає, що для стягнення збору за зберігання вантажів по накопичувальним карткам строк позовної давності збіг в жовтні –листопаді 2021, тоді як позов поданий у червні 2021.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі судді-доповідача: Будішевської Л.О., суддів-членів колегії: Таран С.В., Поліщук Л.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південно-західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020 у справі №915/746/21 та вирішено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південно-західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020 у справі № 915/746/21 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відповідності до розпорядження керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/746/21 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку та тимчасовою непрацездатність судді Поліщук Л.В.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №915/746/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південно-західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020, визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Таран С.В., Філінюка І.Г.
Колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Таран С.В., Філінюка І.Г. прийнято до свого провадження справу №915/746/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південно-західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020 та визначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південно-західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020 у справі № 915/746/21 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно застосував строк позовної давності у зв`язку з чим законно частково відмовив в задоволенні позовних вимог.
На переконання відповідача, скаржник безпідставно посилається на п.7.3. договору, яким сторони встановили, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором становить один рік, оскільки позовні вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу заявлені позивачем не на підставі договору.
Фактично, як стверджує відповідач, порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами зберігання вантажів, затвердженими Наказом Мінтрансу від 21.11.2000 №644.
З огляду на таке, відповідач вважає, що підстав для застосування подовжених строків позовної давності немає, у зв`язку з тим, що правовідносини по нарахуванню та сплаті збору за зберігання вантажу договором не врегульовано і не є такими, що випливають з договору.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
У зв`язку з введенням на території України воєнного стану справу №915/746/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південно-західна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020 було розглянуто Південно-західним апеляційним господарським судом у розумний строк, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2020 відповідачем ТзОВ СП “Нібулон” в порядку, встановленому ст. 634 ЦК України, направлено АТ “Українська залізниця” заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом №14291113/2020-001 від 24.03.2020 (т.1, а.с. 41).
Заява підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису 26.06.2020 року.
26.06.2020 позивачем АТ “Українська залізниця” направлено відповідачу інформаційне повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким позивач засвідчив прийняття від ТзОВ СП “Нібулон” пропозиції (акцепт) укладення договору та повідомив про присвоєння замовнику кодів відправника/одержувача 8496, платника 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером.
Повідомлено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору (т.1, а.с. 42).
Відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в редакції, що оприлюднено 31.05.2020 та яка вводиться в дію 01.07.2020) (далі – договір) предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі – послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. 
У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном Перевізника не є орендною платою.
Відповідно до п. 1.2 договору при виконанні Договору Сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів:
- Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі – Статут залізниць України); 
- Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (далі – Правила перевезення вантажів).
- Правила планування перевезень вантажів (статті 17-21 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318 (далі – Правила планування перевезень вантажів).
- Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 (далі – Правила користування вагонами).
- Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі – - Збірник Тарифів, Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, відповідно).
- Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі – СМГС)
- Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (далі – КОТІФ).
Відповідно до п. 1.3 договору наведені нижче визначення вживаються в договорі в такому значенні:
- маршрутна відправка – партія вантажу за однією накладною, яка відповідає ваговій нормі та/або кількості вагонів у поїзді, що встановлені перевізником;
- маршрутний поїзд вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій перевізником масі та/або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення/вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами;
- первинні документи – документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, зокрема: перевізні документи, зведена відомість, накопичувальна картка, відомість плати за користування вагонами та контейнерами, подавання, забирання вагонів та маневрову роботи інші;
- послуги, пов`язані з організацією та здійсненням перевезення вантажів – послуги, що надаються Перевізником Замовнику згідно з Договором (додатків до нього), у т.ч. на підставі окремої заявки Замовника.
Відповідно до п. 1.4 договору надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.
Відповідно до п. 1.5 договору Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Пропозиції та зміни до Договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3. та 9.4. Договору та законодавства.
Відповідно до п. 1.10 договору договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1 договору.
Відповідно до п. 2.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема:
п. 2.1.4 сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника.
п. 2.1.5 відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.
п. 2.1.7 у строки, встановлені розд. 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. 
Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу фор-ми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника – підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.
п. 2.1.14. самостійно та регулярно ознайомлюватись з змінами до Договору, направленими Перевізником документами та повідомленнями, іншою інформацією щодо надання послуг, розміщеними в інформаційних системах Перевізника.
Відповідно до п. 2.3 договору перевізник зобов`язаний, зокрема:
п. 2.3.2. приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів.
п. 2.3.5. складати документи, передбачені п. 1.3., 1.4. та розд. 4 Договору, щодо нарахування сум платежів.
Відповідно до п. 3.1 договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.
Відповідно до п. 3.4 договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі – плата за користування власними вагонами перевізника).
Відповідно до п. 3.4 договору розмір (ставки) плати за послуги, що виконуються за вільними тарифами та перелік яких наведено у додатках 1-1 – 1-3 до Договору, визначається Перевізником в порядку передбаченому Договором.
Відповідно до п. 4.2 договору оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Перевізника, вказаний в розд. 14 Договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок Перевізника зі спеціальним режимом використання. 
Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти Перевізник зараховує на особовий рахунок Замовника.
Відповідно до п. 5.1 договору у випадку відсутності або недостатності на особовому рахунку Замовника коштів, у розмірі необхідному для оплати провізних та інших платежів, додаткових послуг, Перевізник має право припинити надання послуг за Договором, у т.ч., приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно ст. 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на Замовника за затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості Перевізник має право, відповідно до ст. 51, 62 Статуту залізниць України затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.
Відповідно до п. 7.3 договору строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.
Відповідно до п. 9.4 договору зміни (доповнення) до Договору Перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції Договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП. 
Зміни до Договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до Договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення. 
Зміни до Договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до Договору. В окремих випадках, за заявою Замовника допускається вступ в дію змін до Договору раніше, ніж визначено вище. 
Якщо Замовник не згоден з внесеними Перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до Договору в порядку передбаченому п. 9.3. Договору або з власної ініціативи припинити дію Договору у відносинах з ним. 
Замовлення та/або отримання послуг та/або їх оплата за Договором засвідчує повну згоду Замовника з Договором та змінами до нього.
Відповідно до п. 10.3 договору документи направлені Перевізником Замовнику для підписання і не підписанні останнім (у т.ч. з внесеними зауваженнями але не підписаними) вважаються беззаперечно прийнятими та погодженими Замовником у строк встановлений нормативно-правовими актами або Договором, а якщо інше не встановлено, то після спливу 15 календарних днів з дня їх направлення окрім випадків надання до них заперечень Замовником в такий строк. Такі строки починають свій перебіг з дня направлення Перевізником документів Замовнику, у т.ч. автоматизованими системами Перевізника і із застосуванням спеціалізованого інтерфейсу користувача. Цей пункт не стосується порядку укладення та внесення змін до Договору, визначених в розд. 9 Договору.
Відповідно до п. 12.1 договору договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення Замовника умови Договору застосовуються до відносин з Замовником, які виникли між Сторонами до його укладення та введення в дію.
Відповідно до п. 13 договору невід`ємною частиною договору є додатки, зокрема:
- додаток 1-1 “Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами” (т.1, а.с.  37-39);
- додаток 1-4 “Умови накопичення вагонів” (т.1, а.с.  40).
Додаток № 1-4 до договору “Умови накопичення вагонів” (далі – додаток).
Відповідно до п. 1 додатку на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів перевізника та/або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами (маршрутами) на станції призначення (далі – накопичення вагонів).
Відповідно до п. 2 додатку станціями накопичення можуть бути станції відправлення та /або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.
Відповідно до п. 3 додатку для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення замовника, перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.
Відповідно до п. 4 додатку в межах узгоджених станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено, Замовник щомісячно надає Перевізнику на такі станції накопичення заявки на накопичення вагонів із зазначенням: станції накопичення; граничної кількості вагонів для накопичення; розподілу для накопичення вагонів за їх видами, різновидом вантажу, станції призначення; періоду дії такої заявки.
Відповідно до п. 5 додатку на станціях накопичення на шляху прямування Перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки Замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.
Відповідно до п. 6 додатку початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем – прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення – момент фактичної передачі Замовником вагонів перевізнику.
Відповідно до п. 7 додатку часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем – формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення – оформлення перевізного документу.
Відповідно до п. 8 додатку час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.
Відповідно до п. 9 додатку за послугу з накопичення вагонів Замовник сплачує: 
9.1. плату за вільним тарифом “Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу” відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення); 
9.2. за затримку вагонів Замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів; 
9.3. за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. Договору. 
Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення Замовнику не нараховується. 
Відповідно до п. 10 додатку нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника Замовника, яким замовлено надання такої послуги.
Також між ПАТ “Українська залізниця” та ТзОВ СП “Нібулон” було укладено договір про подачу та забирання вагонів при станції Кам`янець-Подільський № 2362 від 23.10.2018 року зі строком дії по 23.10.2023 року.
Відповідно до умов п. 1 договору згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить користувачу, та примикає до станції Кам`янець-Подільський регіональної філії “Південно-Західна залізниця” через стрілку № 85 до колії № 24 і обслуговується локомотивом залізниці.
Відповідно до умов п. 6 договору вагони на під`їзну колію подаються локомотивом залізниці із розставленням вагонів на місцях навантаження.
Здача вагонів проводиться: на місцях навантаження.
Загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колію однією групою, відповідно до встановлених фронтів навантаження, вказаних у пункті 9 договору.
Відповідно до умов п. 9 договору максимальна переробна спроможність вантажних пунктів: найменування вантажу – зернові вантажі; розмір одночасної подачі у вагонах – 14.
Відповідно до умов п. 10 договору час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту подачі вагонів на під`їзну колію до моменту отримання залізницею повідомлення користувача про готовність вагонів до забирання.
ТзОВ СП “Нібулон” в період з 03 по 04 серпня 2020 року по станції Кам`янець-Подільський проводило навантаження 52 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 32659252 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-Вантажній.
Так, на станцію Кам`янець-Подільський залізницею було подано відповідачу ТзОВ СП “Нібулон” пусті вагони під навантаження, що підтверджується пам`ятками про подавання (т.1, а.с. 56-58), а саме:
- пам`ятка № 82 про подавання 14 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 03.08.2020 о 08:50);
- пам`ятка № 83 про подавання 14 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 03.08.2020 о 15:35);
- пам`ятка № 84 про подавання 14 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 03.08.2020 о 22:50).
Після закінчення відповідачем вантажних операцій з вагонами останнім були направлені відповідні повідомлення залізниці та проведено забирання вагонів,  що підтверджується повідомленнями про закінчення вантажних операцій з вагонами та пам`ятками про забирання вагонів (т.1, а.с. 59-61), а саме:
- повідомлення № 86 та пам`ятка № 89 про забирання 14 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 03.08.2020 о 14:45);
- повідомлення № 87 та пам`ятка № 90 про забирання 14 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 03.08.2020 о 22:00);
- повідомлення № 87 та пам`ятка № 91 про забирання 14 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 04.08.2020 о 04:20).
За користування вагонами нараховано плату, що підтверджується відомістю форми ГУ-46 № 04080061 плати за користування вагонами на суму 4 591, 60 грн без ПДВ (т.1, а.с. 53-55).
Накопичення вагонів за період з 03.08.2020 по 04.08.2020 на станції Кам`янець-Подільський підтверджується актами загальної форми ГУ-23 (т.1, а.с. 62-67), а саме: 
- Акт загальної форми № 1324 від 03.08.2020 на вагони № 95332128, 95523304, 95532859, 95011201, 95454112, 95751822, 95670683, 95300729, 95348900, 95667742, 95531604, 95669107, 58569781, 58562737 (час початку затримки вагонів – 03.08.2020 14:45); 
- Акт загальної форми № 1333 від 04.08.2020 на вагони № 95332128, 95523304, 95532859, 95011201, 95454112, 95751822, 95670683, 95300729, 95348900, 95667742, 95531604, 95669107, 58569781, 58562737 (час початку затримки вагонів – 03.08.2020 14:45; час закінчення затримки вагонів – 04.08.2020 06:45); 
- Акт загальної форми № 1327 від 03.08.2020 на вагони № 53204707, 59597989, 59763490, 95321063, 95358982, 95387767, 95392452, 95446969, 95493318, 95623286, 95668000, 95683306, 59597989, 95828679 (час початку затримки вагонів – 03.08.2020 22:00); 
- Акт загальної форми № 1332 від 04.08.2020 на вагони № 53204707, 59597989, 59763490, 95321063, 95358982, 95387767, 95392452, 95446969, 95493318, 95623286, 95668000, 95683306, 59597989, 95828679 (час початку затримки вагонів – 03.08.2020 22:00; час закінчення затримки вагонів – 04.08.2020 06:45);
- Акт загальної форми № 1329 від 04.08.2020 на вагони № 95620316, 95668885, 95353249, 9522400, 95371910, 95682621, 95023024, 95751525, 95379608, 95314415, 95538278, 95303707, 95641957, 95667911 (час початку затримки вагонів – 04.08.2020 04:20); 
- Акт загальної форми № 1331 від 04.08.2020 на вагони № 95620316, 95668885, 95353249, 9522400, 95371910, 95682621, 95023024, 95751525, 95379608, 95314415, 95538278, 95303707, 95641957, 95667911 (час початку затримки вагонів – 04.08.2020 04:20; час закінчення затримки вагонів – 04.08.2020 06:45).
Згідно актів загальної форми №1324, №1333, №1327, №1332, №1329, №1331, що були складені на затримку завантажених вагонів після забирання з під`їзної колії, позивачем нараховано відповідачу плату за накопичення вагонів, що підтверджується накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 01110946 від 01.11.2020 на загальну суму 4 969, 02 грн без ПДВ (5 962, 86 грн. з ПДВ) (т.1, а.с. 46).
Накопичувальну картку №01110946 від 01.11.2020 підписано вантажовласником ТзОВ СП “Нібулон” із зауваженнями наступного змісту: “Нарахування коштів є неправомірним, оскільки було сплачено кошти за зберігання вантажу на коліях станції згідно ППВ”. 
Згідно з накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 05080643 від 05.08.2020 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП “Нібулон” збір за зберігання вантажів    при перевезеннях в загальній сумі 35 041, 20 грн без ПДВ (т.1, а.с. 47-52).
Окрім того, відповідно до накладної № 326592852 від 04.08.2020 відповідач на станції Кам`янець-Подільський провів навантаження 52 вагонів, які слідували на станцію призначення Миколаїв-Вантажній (т.1, а.с. 68-72).
Відповідачем сплачено збір за зберігання вантажу у вищевказаних вагонах по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 05080643 від 05.08.2020, а також проведено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 0408006 у сумі 4 591, 60 грн без ПДВ, про що зазначено у позовній заяві та не заперечується сторонами у справі.
Нараховану плату за накопичення вагонів на вищевказаних коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 01110946 від 01.11.2020 на загальну суму 4 969, 02 грн без ПДВ (5 962, 86 грн з ПДВ) відповідачем не сплачено, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом в цій частині.
Детальний розрахунок заборгованості по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 01110946 від 01.11.2020 на загальну суму 4 969, 02 грн без ПДВ (5 962, 86 грн з ПДВ), виконаний позивачем на підставі умов додатку 1-4 до договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, виходячи зі ставки плати за вільним тарифом “Організація перевезення і накопичення власного рухомого складу” в розмірі 118, 31 грн. за одну добу по 42 вагонам (т.1, а.с. 44-45).
Також, ТзОВ СП “Нібулон” в період з 15 по 17 жовтня 2020 року по станції Кам`янець-Подільський проводив навантаження 45 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 33666454 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-Вантажній.
Так, на станцію Кам`янець-Подільський залізницею було подано відповідачу ТзОВ СП “Нібулон” пусті вагони під навантаження, що підтверджується пам`ятками про подавання (т.1, а.с. 93-95), а саме:
- пам`ятка № 155 про подавання 12 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 15.10.2020 о 20:40);
- пам`ятка № 156 про подавання 12 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 16.10.2020 о 07:20);
- пам`ятка № 157 про подавання 14 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 16.10.2020 о 18:25).
Після закінчення відповідачем вантажних операцій з вагонами останнім були направлені відповідні повідомлення залізниці та проведено забирання вагонів,  що підтверджується повідомленнями про закінчення вантажних операцій з вагонами та пам`ятками про забирання вагонів (т.1, а.с. 96-98), а саме:
- повідомлення № 153 та пам`ятка № 157 про забирання 12 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 16.10.2020 о 06:50);
- повідомлення № 155 та пам`ятка №159 про забирання 12 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 16.10.2020 о 18:00);
- повідомлення № 156 та пам`ятка № 160 про забирання 14 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 17.10.2020 о 04:30).
За користування вагонами нараховано плату, що підтверджується відомістю форми ГУ-46 № 18100077 плати за користування вагонами на суму 5    012, 60 грн. без ПДВ (т.1, а.с. 89-92).
Накопичення вагонів за період з 15.10.2020 по 17.10.2020 на станції Кам`янець-Подільський підтверджується актами загальної форми ГУ-23 (т.1, а.с. 99-104), а саме: 
- Акт загальної форми № 1948 від 16.10.2020 на вагони № 95410833, 95410973, 95411666, 95605317, 95606018, 95606315, 95606471, 95606562, 95932000, 95932059, 95932083, 9593212 (час початку затримки вагонів – 16.10.2020 06:50); 
- Акт загальної форми № 1965 від 17.10.2020 на вагони № 95410833, 95410973, 95411666, 95605317, 95606018, 95606315, 95606471, 95606562, 95932000, 95932059, 95932083, 9593212 (час початку затримки вагонів – 16.10.2020 06:50; час закінчення затримки вагонів – 17.10.2020 09:30); 
- Акт загальної форми № 1958 від 16.10.2020 на вагони № 95407615, 95407664, 95410247, 95410288, 95605440, 95906133, 95931481, 95931523, 95931663, 95931689, 95932075, 95932109 (час початку затримки вагонів – 16.10.2020 18:00); 
- Акт загальної форми № 1964 від 17.10.2020 на вагони № 95407615, 95407664, 95410247, 95410288, 95605440, 95906133, 95931481, 95931523, 95931663, 95931689, 95932075, 95932109  (час початку затримки вагонів – 16.10.2020 18:00; час закінчення затримки вагонів – 17.10.2020 09:30);
- Акт загальної форми № 1961 від 17.10.2020 на вагони № 95410551, 95411054, 95411179, 95411229, 95411401, 95411914, 95412128, 95557849, 95605762, 95605903, 95606455, 95931572, 95931648, 95931655 (час початку затримки вагонів – 17.10.2020 04:30); 
- Акт загальної форми № 1963 від 17.10.2020 на вагони № 95410551, 95411054, 95411179, 95411229, 95411401, 95411914, 95412128, 95557849, 95605762, 95605903, 95606455, 95931572, 95931648, 95931655 (час початку затримки вагонів – 17.10.2020 04:30; час закінчення затримки вагонів – 17.10.2020 09:30).
У відповідності до актів загальної форми № 1948, № 1965, № 1958, № 1964, № 1961, № 1963, що були складені на затримку завантажених вагонів після забирання з під`їзної колії, позивачем нараховано відповідачу плату за накопичення вагонів, що підтверджується накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 19100890 від 19.10.2020 на загальну суму 5    927, 50 грн. без ПДВ (т.1, а.с. 177).
Згідно з накопичувальними картками форми ФДУ-92 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП “Нібулон” збір за зберігання вантажів    при перевезеннях в загальній сумі 36 813, 24 грн з ПДВ, а саме:
- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП “Нібулон” збір за зберігання вантажів    на суму 23    337, 80 грн без ПДВ (т.1, а.с. 84-86);
- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100892 від 19.10.2020 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП “Нібулон” збір за зберігання вантажів    на суму 4    885, 20 грн без ПДВ (т.1, а.с. 87);
- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19111003 від 19.11.2020 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП “Нібулон” збір за зберігання вантажів     на суму 2    454, 70 грн без ПДВ (т.1, а.с. 88).
Накопичувальні картки підписано вантажовласником ТзОВ СП “Нібулон” із зауваженнями наступного змісту: “Кошти нараховано неправомірно, так як було сплачено за накопичення маршруту згідно додатку 1-4 до договору про надання послуг”. 
Відповідно до накладної № 3366654 від 20.10.2020 відповідач на станції Кам`янець-Подільський провів навантаження 45 вагонів, які слідували на станцію призначення Миколаїв-Вантажній (т.1, а.с. 105-107).
Відповідачем сплачено за накопичення вагонів на вищевказаних коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100890 від 19.10.2020 на загальну суму 5 927, 50 грн без ПДВ, а також проведено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 18100077 у сумі 5 012, 60 грн без ПДВ, про що зазначено у позовній заяві та не заперечується сторонами у справі.
Нарахований збір за зберігання вантажів    при перевезеннях в загальній сумі 36 813, 24 грн. з ПДВ по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020, № 19100892 від 19.10.2020, № 19111003 від 19.11.2020 відповідачем не сплачено, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом в цій частині.
Детальний розрахунок заборгованості по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020, № 19100892 від 19.10.2020, № 19111003 від 19.11.2020 на загальну суму 36    813, 24 грн. з ПДВ, виконаний позивачем на підставі п. 2.1 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, виходячи зі ставки плати в розмірі 4 грн. за одну тонну вантажу за кожну добу із застосуванням коефіцієнту 3, 023 грн. згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 29.03.2019 № 00019/ЦМ (т.1, а.с. 73-83).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, однак з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем, відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення збору за зберігання вантажу.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до  ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.
Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Статут залізниць України, затверджений постановою КМУ від 6 квітня 1998 р. № 457, (далі  -  Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ  і громадян,  які користуються залізничним транспортом.
Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та  основні умови  перевезення  вантажів,  пасажирів, багажу,  вантажобагажу  і  пошти,  основні  положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).
Відповідно до п. 6 Статуту у цьому Статуті наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений  відповідно до  цього Статуту  та  Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем.  Накладна є обов`язковою двосторонньою  письмовою формою угоди на перевезення вантажу,  яка укладається між відправником та залізницею  на  користь  третьої сторони  -  одержувача.  Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для  забезпечення  гарантії  внесення  належної  провізної плати  та інших  платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;
перевізні документи - накладна та інші  залізничні документи на вантаж;
Правила перевезення вантажів (Правила) - нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов`язки сторін у процесі перевезення вантажів.
Відповідно до п. 2 Правил перевезення вантажів маршрутами відправника, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334  та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 565/6853, маршрутом  відправника  (далі - маршрут) уважається поїзд установленої маси або довжини, сформований відправником відповідно до Правил  технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом  Мінтрансу  України  від  20.12.96  № 411 та зареєстрованих  у Мін`юсті України 25.02.97 за № 50/1854, та плану формування поїздів на залізничній під`їзній колії підприємства або за  договором із  залізницею - на  коліях  залізничної  станції призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з  обов`язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних  станціях.
Відповідно до п. 46 Статуту одержувач зобов`язаний  прийняти  і  вивезти  зі  станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.
Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей  термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.
За зберігання вантажу на  станції  понад  зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом. 
Відповідно до п. 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця  загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.
Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з  вини  одержувача (відправника)  після закінчення терміну  безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на  станції  призначення  та на  підходах до  неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).
Термін безоплатного зберігання обчислюється:  
якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів   під вивантаження;  
при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; 
при затримці - з моменту затримки.
Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.
Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.
Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий  повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.
Відповідно до п. 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та  акти  загальної форми  (додаток 6  до  Правил користування вагонами  та  контейнерами,   затверджених   наказом Мінтрансу  від  25.02.99  № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458).
Відповідно до п. 3 Правил складання актів акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу,  багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в  очікуванні  подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що  залежать  від одержувача, власника залізничної  під`їзної  колії, порту, підприємства.
Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин,  що стали підставою для складання акта,  але не менше як двома особами.
Один примірник  акта  загальної  форми,  складеного  під  час перевезення, додається   до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала. 
Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 р. за N 165/3458 у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт  загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В  акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Відповідно до п. 1.1 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.
Розрахунки векселями можуть здійснюватися тільки через управління залізниць згідно з діючим законодавством.
Відповідно до п. 1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.
До внесення цієї плати відправлення вантажу може бути затримано, за час затримки залізниця стягує з відправника плату за користування вагонами (контейнерами), передбачену ст.119    Статуту, а також пеню у розмірі, встановленому законодавством.
Відповідно до п. 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.
Відповідно до абз. 3, 5 п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.
Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідач в період з 03 по 04 серпня 2020 по станції Кам`янець-Подільський проводив навантаження 52 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 32659252 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-вантажний. 
Крім того, відповідач в період з 15 по 17 жовтня 2020 по станції Кам`янець-Подільський проводив аналогічне навантаження 45 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 33666454 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-вантажний. 
Накопичення вагонів як в першому випадку, так і у другому випадку проводилось на коліях станції, тобто коліях загального користування.
Нараховану плату за накопичення вагонів по станції Кам`янець-Подільський в період з 03 по 04 серпня 2020 року по відправці № 32659252 на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 01110946 від 01.11.2020 на загальну суму 4    969, 02 грн. без ПДВ (5    962, 86 грн. з ПДВ) відповідачем не сплачено.
Відповідно до п. 2.3.2 договору перевізник зобов`язаний, зокрема, приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів.
Так, відповідач не має власних потужностей для формування маршрутного поїзду. Отже, маршрутний поїзд відповідач формує на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із залізницею договору. 
Додатком 1-4 до договору, укладеного між сторонами, врегульовано порядок, строки, оплату послуги з накопичення вагонів.
У наявних матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем позивачу замовлення, заявки по відправці № 32659252 в порядку, передбаченому п. 1, 3, 4 Додатку 1-4 до договору. 
Натомість, факт надання вказаної послуги з накопичення вагонів підтверджено матеріалами справи, оскільки в період з 03 по 04 серпня 2020 року фактично сформовано маршрутний поїзд, проведено навантаження вагонів та оформлено перевізний документ (накладну).
Відтак, перевізник надав замовнику згідно з умовами договору послугу з накопичення вагонів, без надання якої і виконання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд. В свою чергу, замовник не відмовився від надання перевізником послуги з накопичення вагонів.
Надання перевізником послуги з накопичення вагонів підтверджується накопичувальною карткою, що узгоджується з умовами п. 1.4 договору.
Враховуючи вищевикладене, факт не направлення відповідачем позивачу замовлення, звернення, заяви на отримання послуги за умови фактичного отримання послуги не звільняє останнього від проведення оплати. 
Розрахунок плати за накопичення вагонів в сумі 5 962, 86 грн по маршрутній відправці № 32659252 проведено відповідно до умов договору та вимог законодавства.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо того, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача плати за накопичення вагонів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З приводу заявлених позовних вимог про стягнення збору за зберігання вантажу, судова колегія зазначає таке.
Послуга зберігання вантажів регламентується Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.
Першу партію вагонів на відправку відповідачем подано на станційні колії 15.10.2020, а перевізний документ – накладну № 33666454 надано перевізнику 17.10.2020 о 09:19 год, що підтверджується електронним підписом “ЕЦП” Лебідя В. В. в графі № 55 накладної. Неспроможність швидкового формування маршрутної відправки відповідачем стало причиною тривалого перебування вантажу на станційних коліях з 15 жовтня по 17 жовтня, і, як наслідок, проведених нарахувань за надані послуги.
Наявними матеріалами справи підтверджується, що перша партія вагонів подана на станційні колії 15.10.2020, що підтверджується пам`яткою № 155 про подавання вагонів. На затримку завантажених вагонів були складені акти загальної форми, а згідно накопичувальних карток форми ФДУ-92 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП “Нібулон” збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 36 813, 24 грн з ПДВ.
У даному випадку, відповідачем було помилково об`єднано дві різних послуг в одну послугу: накопичення вагонів (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із залізницею договору) та зберігання вантажу (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення відповідно до Правил № 644).
При виконанні Договору, пунктом 1.2. якого передбачено надання всіх необхідних для Замовника послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, сторони використовують Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, а звідси слідує, що використовує в тому числі Правила Зберігання вантажів, затвердженні цим же наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, без виконання вимог яких не можливе надання Замовнику послуг з перевезення вантажів.
Таким чином, надання послуг і виконання вимог Договору не можливе без виконання Правил перевезення вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 і які об`єднують в собі всі Правила по наданню послуг з організації перевезення вантажів, в тому числі Правила Зберігання вантажів.
Водночас, згідно вимог п. 9 Правил, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.
За приписами пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України № 113 від 25.02.1999 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
У пункті 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 зазначається, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.
Відповідно пункту 2 Розділу 17 Правил перевезень вантажів частина І, маршрутом відправника (далі - маршрут) вважається поїзд установленої маси або довжини, сформований відправником відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.12.96 N 411 та зареєстрованих у Мін`юсті України 25.02.97 за N 50/1854, та плану формування поїздів на залізничній під`їзній колії підприємства або за договором із залізницею - на коліях залізничної станції призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з обов`язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних станціях.
Згідно Додатку 1-4 Договору Перевізник надає послугу Замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів Перевізника та/або вагонів Замовника на коліях загально користування станцій накопичення для відправлення їх групами (маршрутами) на станції призначення (далі - накопичення вагонів). Початком накопичення вагонів на станції відправлення є момент фактичної передачі Замовником вагонів Перевізнику. Часом закінчення накопичення вагонів на станції відправлення є оформлення перевізного документу. Час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.
За послуги з накопичення вагонів Замовник сплачує:
1. плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до Додатку 1-1 до Договору (118,31 грн - 1 вагоно-доба). При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення);
2. за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правил перевезень вантажів та п. 3.4 Договору.
Згідно з пунктом 3.4 Договору Замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, що не залежать від Перевізника (далі - плата за користування власними вагонами Перевізника). Розмір (ставки) плати за послуги, що виконуються за вільними тарифами та перелік яких наведено у додатках 1-1 – 1-3 до Договору, визначається Перевізником в порядку передбаченому Договором.
Вищевикладене свідчить, що при перевезенні вантажу маршрутними відправками та відсутності можливості формувати маршрут на під`їзній колії, що належить вдповідачу, навантажені вагони затримуються на коліях станції, факт затримки оформлюється актами загальної форми.
Як було встановлено вище, у даному випадку були складені відповідні акти загальної форми та відповідач жодних чином не заперечував проти їх змісту.
Згідно з Збірником тарифів та Правил перевезень вантажів:
Відповідно пункту 8 розділу 7 Правил перевезень вантажів і пункту 8 Правил зберігання вантажів: «Збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).
Термін безоплатного зберігання обчислюється:
якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;
при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;
при затримці - з моменту затримки.
Відповідно пункту 9 цього ж розділу за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.
Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.
Відповідно пункту 2.1 розділу III Збірника тарифів - збір за зберігання нараховується за кожну добу в розмірі 4,0 грн. за одну тону - при зберіганні вантажу у вагоні.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем здійснено оплату за накопичення вагонів на коліях станції по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100890 у розмірі 5 927, 50 грн. без ПДВ, а також здійснено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 18100077 у сумі 5 012, 60 грн. без ПДВ. 
В той же час, збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 36 813, 24 грн з ПДВ відповідачем не сплачено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості (збору за зберігання вантажу) по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020, № 19100892 від 19.10.2020, № 19111003 від 19.11.2020 на загальну суму 36 813, 24 грн з ПДВ.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення збору за зберігання вантажу.
Відповідно до    ст. 251 ЦК України    строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; постанову ВП ВС від 28.11.2018 по справі № 504/2864/13-ц (14-452цс18).
Загальна позовна давність визначена статтею 257 ЦК України, а статтею 258 цього Кодексу передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Частиною другою статті 9 ЦК України також встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.
Відповідно до частини п`ятої статті 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. 
За статтею 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.
Вказане положення пов`язує шестимісячний термін для пред`явлення перевізником позову саме з моментом настання події, що є підставою для подання позову.
У даному випадку, належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком № 6 до Правил користування.
Так, акти загальної форми ГУ-23, складені для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, зокрема, затримки вагонів, датовані 16.10.2020 та 17.10.2020, тобто в силу положень ст. 253, 254, 260, 261 ЦК України, ч. 5 ст. 315 ГК України, п. 137 Статуту залізниць України з 17.10.2020 та з 18.10.2020 відповідно почався перебіг позовної давності, тривалість якого в силу закону становить 6  місяців, тобто до 17.04.2021 та 18.04.2021 відповідно.
Отже, позивач дізнався про порушення права 16.10.2020 та 17.10.2020 (дати складання актів форми ГУ-23 самим позивачем).
Разом з цим, позивач звернувся до суду із даним позовом 07.06.2021 року, про що свідчить дата оформлення поштового відправлення на поштовій накладній (т.1, а.с.12).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності в частині позовної вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу в сумі 36 813, 24 грн, що у відповідності до приписів ч. 3-5 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Судова колегія вважає необґрунтованими твердження апелянта з приводу того, що сторонами у договорі погоджено подовжений строк позовної давності терміном один рік, з огляду на таке. 
Згідно з ч. 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити у договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Отже, права й обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.
Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регулюються Законом України «Про залізничний транспорт» згідно приписів якого умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.
Порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082.
Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що позивачем збір за зберігання вантажу нараховано не на підставі укладеного між сторонами договору, а на підставі Правил № 644.
З огляду на таке, до спірних правовідносин застосовуються загальні строки позовної давності для даної категорії спорів, які у відповідності до частини п`ятої статті 315 ГК України та ст. 137 Статуту залізниць України, складають шість місяців.
Дійсно, за приписами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. 
Так, за умовами п. 7.3 договору строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.
Втім, як вже було зазначено вище, у даному випадку порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами зберігання вантажів, затверджені наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644, а не договором. 
Судова колегія відзначає, що умови укладеного між сторонами договору не містять відповідальності сторони у вигляді стягнення збору за зберігання вантажу. Натомість, сам позивач зазначає, що порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами № 644.
З огляду на таке, на переконання колегії суддів, обчислення строків позовної давності у даній справі має відбуватись на загальних підставах визначених ст. 315 ГК України та ст. 137 Статуту залізниць України, а не на підставі п. 7.3 договору.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020.   
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.11.2020 у справі №915/746/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою ухвалення та складання судового рішення є 20.07.2022.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Таран С.В.

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.