КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №357/13014/21
Провадження № 33/824/1186/2022                                                                                                   Суддя І інстанції - Клепа Т.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                                                              Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
04 травня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року щодо,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року, ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Згідно із постановою судді, ОСОБА_1 14.10.2021 о 10:05 год. на 78 км а/д М-05 Київ-Одеса, керував транспортним засобом Mitsubishi Lanser 1.6 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна кольору шкіри обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, а в протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського. Вказує, що суть адміністративного правопорушення викладена в протоколі є незрозумілою, оскільки не зрозуміло в чому його обвинувачують в керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходження огляду, крім того, в протоколі не сформульовано, який саме огляд та у який спосіб він мав пройти на вимогу поліцейського. На переконання апелянта,  зазначення в протоколі «у встановленому законом порядку» не розкриває суті правопорушення. Також, апелянт посилається на те, що в протоколі не вказано, що йому пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським та, що він відмовився від проходження такого огляду, а також, що він відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я. Крім того, апелянт вважає, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. Зазначені обставини, на думку апелянта, свідчать про порушення процедури огляду на стан сп`яніння, що вказує на недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не було досліджено дані щодо його особи та пом`якшуючі обставини, що свідчить про необґрунтованість та формальність постанови судді. Окрім того, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували його майновий та сімейний стан, а також характеризуючи його дані. 
Також, апелянт зазначає, що судом не було з`ясовано обставини справи, та не надано належної оцінки доказам. Вказує, що не були допитані свідки та інспектор поліції, а також не було переглянуто диск з нагрудної камери поліцейського, який є доказом у справи, проте який був пошкоджений. На переконання апелянта, зібрані у справі докази не підтверджують існування обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.  
 
Будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явився, однак подав клопотання, в якому просив розгляд справи провести без його участі.
 
Переглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,  перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу  поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте,   ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР  дотримано не було.
Всупереч доводам апеляційної скарги порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5.  ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №333071, згідно якого 14.10.2021 о 10:05 год. на 78 км а/д М-05 Київ-Одеса, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lanser 1.6 д.н.з. НОМЕР_1 здійснював рух з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна кольору шкіри обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. (а.с.1)
 Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
В  свою  чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються письмовими поясненнями свідків (а.с.2, 3), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), розпискою про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, шляхом передачі транспортного засобу ОСОБА_2 (а.с.5), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.6), рапортом поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква УПП у Київській області ДПП Мельник А. від 14.10.2021 (а.с.7).
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність доказів у справі  приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суть адміністративного правопорушення викладена в протоколі є незрозумілою, оскільки не зрозуміло в чому його обвинувачують в керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмові від проходження огляду, то такі доводи апелянта є безпідставними, і спростовуються самим протоколом про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №333071, в якому повно та правильно викладено суть правопорушення; виходячи з характеру вчинених дій, указані ознаки алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 та його дії щодо ухилення від огляду; є вказівка на порушення ОСОБА_1  п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Протокол підписаний особою, яка його склала, а саме поліцейським 2 взводу 2 роти батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква УПП у Київській області ДПП рядовою поліції Мельник А.О та безпосередньо ОСОБА_1 , без будь-яких зауважень на цей протокол та дії працівників поліції, в своїх поясненнях по суті адміністративного правопорушення ОСОБА_1 вказав, що незгодний, не має ознак сп`яніння, оскільки страждає на гіпертонічну хворобу серця та цукровий діабет. Отже, протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №333071 від 14.10.2021 щодо ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та з огляду на дії ОСОБА_1 , який ухилився від проходження огляду, в протоколі обґрунтовано зазначено ознаки алкогольного сп`яніння.
Доводи ОСОБА_1 про те, що в протоколі не зазначено відомостей про те, що йому пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, та в найближчому закладі охорони здоров`я, а також те, що він відмовився від проходження такого огляду, не заслуговують на увагу, оскільки у разі ухилення особи від проходження огляду, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відповідні дії особи та ознаки сп`яніння, що  є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, а посилання в апеляційній скарзі на необхідність зазначення в протоколі, який саме огляд та спосіб його проходження не ґрунтуються на вимогах закону.
Також, не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, оскільки огляд ОСОБА_1 за допомогою спеціальних технічних засобів не проводився, так як останній відмовився від проходження такого огляду, що підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а також узгоджується з поясненнями свідка ОСОБА_3 наданими апеляційному суду, згідно яких останній підтримав наявні в матеріалах справи пояснення та вказав, що пам`ятає, як працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як  на місці зупинки,  так і у медичному закладі, на що той відмовився. Також ОСОБА_3 вказав про те, що від ОСОБА_1 було чутно запах алкоголю та він мав червоне обличчя, але з цього приводу ОСОБА_1 вказав на те, що в нього гіпертонічна хвороба.
З матеріалів справи вбачається, що долучений до протоколу відеозапис з нагрудної камери поліцейського пошкоджено і згідно довідки старшого інспектора відділення зв`язку та телекомунікацій батальйону патрульної поліції в м. біла Церква управління патрульної поліції у Київській області ДПП лейтенанта поліції Жигульського А. від 15.12.2021, відеозапис щодо складання адміністративних матеріалів, скоєного водієм ОСОБА_1 14.10.2021 відсутній на зберіганні в БПП в м. біла Церква у Київській області ДПП, а тому посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не був досліджений пошкоджений відеозапис, є неспроможними. 
Що стосується доводів апеляційного скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставини справи, та не надано належної оцінки доказам, то такі доводи є безпідставними, оскільки суд першої інстанції з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази наявні в матеріали справи про адміністративне правопорушення, в тому числі і пояснення свідків, та обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Будь - яких клопотань ОСОБА_1 про допит свідків та інспектора поліції матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та наклав стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП яка є  безальтернативною, що свідчить про безпідставність доводів ОСОБА_4 в цій частині.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.   
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити  без задоволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року, якою ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік -  без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.
           
                 Суддя   
Київського апеляційного суду                                                                       Л.І. Кепкал