УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/13441/19 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 39           Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді: Миніч Т.І.
суддів:                        Галацевич О.М.,
                        Павицької Т.М.
секретаря
судового засідання Кузьменко А.О.
з участю представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року та ухвалу цього ж суду від 21 листопада 2019 року, ухвалені під головуванням судді Семенцової Л.М.
у цивільній справі №295/13441/19 за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «БМ-2018», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором і договорами забезпечення, -

в с т а н о в и в:

       У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсними договір № 30/05/2019 від 30.05.2019 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, укладеними між АТ «БМ-2018» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо»; договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між АТ «БМ-2018» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 30.05.2019 року, реєстр № 750; договір № б/н від 30.05.2019 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, укладеними між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та фізичною особою ОСОБА_1 ; договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 30.05.2019 року, реєстр №751. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 01.02.2008 року між ним та ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «БМ-2018», було укладено кредитний договір №2/7/010208, згідно умов якого банк надав йому грошові кошти у розмірі 330000 дол. США зі сплатою 12% річних строком до 01.01.2023 року. Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком 01.02.2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 . А також укладено договір поруки № 2/7/010208/S-2 від 01.02.2008 року з поручителем ОСОБА_3 та договір поруки № 2/7/010208/S-3 від 01.02.2008 року з поручителем ОСОБА_4 . 01.07.2013 року шлюб між ним та ОСОБА_5 розірвано, а в квартирі АДРЕСА_1 (об`єкт іпотеки) залишилася проживати його колишня дружина. Остання з моменту розлучення свої кредитні зобов`язання як поручитель перестала виконувати, кошти за кредитним договором не сплачувала. У 2014 році ПАТ «БМ-Банк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, а він, у свою чергу, подав зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним. 30.05.2019 року AT «БМ-2018» згідно договору № 30/05/2019 про відступлення права вимоги відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» право вимоги за кредитним договором №2/7/010208 від 01.02.2008 року та договорами забезпечення. 30.05.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» уклало договір № б/н про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за вказаними договорами, згідно якого ОСОБА_1 набула право вимоги. Предметом зазначених договорів є відступлення боргу позивача в сумі 39 312,96 дол. США за плату на користь третіх осіб. Крім того вказував, що договори про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, укладені 30.05.2019 року між AT «БМ-2018» та TOB «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», а затим між TOB «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 - є недійсними з наступних підстав: 1) укладені 30.05.2019 року договори про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами фактично є договорами факторингу, оскільки право вимоги боргу здійснювалося за плату; 2) всупереч ч.1 ст.517 ЦК України, згідно якої первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, при укладенні договору № 30/05/2019 від 30.05.2019 року AT «БМ-2018» не надало новому кредитору TOB «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» інформацію про участь АТ «БМ-2018» у судовому розгляді в справі №295/19747/14-ц не тільки в якості позивача, але й якості відповідача, оскільки він як боржник заперечує наявність боргу взагалі; 3) до укладення договору про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором № 2/7/010208 від 01.02.2008 року AT «БМ-2018» як кредитор у кредитному зобов`язанні вже реалізував своє право вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, укладеним між TOB «БМ-Банк» та позивачем, шляхом звернення з позовною заявою до Богунського районного суду місті Житомира, а також AT «БМ-2018» не повідомило нового кредитора, що в 2018 році за власною заявою було залучено стороною в справі № 295/19747/14-ц, яка перебуває на розгляді Богунського районного суду міста Житомира; 4) після подання позивачем зустрічного позову до суду під час розгляду справи виявилося, що позов ТОВ «БМ-Банк» порушує його права як споживача банківських послуг, учасника бойових дій (АТО), оскільки банк безпідставно в односторонньому порядку всупереч закону підвищив процентну ставку та здійснив інші порушення, які полягали, зокрема, в невиконанні ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 21.08.2017 року в справі №295/19747/14-ц щодо зобов`язання банку надати до суду копії офіційних документів стосовно виконання кредитного договору та таємному від учасників справи переданні банком права вимоги новому кредитору TOB «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», приховавши факт звернення банку з позовом про стягнення кредитної заборгованості та наявність у суді його зустрічного позову; 5) TOB «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», уклавши договір №30/05/2019 від 30.05.2019 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення з AT «БМ-2018» мало на меті одержання вигоди, оскільки здійснила купівлю прав за кредитні зобов`язання за 200 000 грн., щоб в подальшому переуступити ці права за 210 000 грн. 30.05.2019 року TOB «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» уклало договір б/н про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення з фізичною особою ОСОБА_1 , яка є матір`ю його колишньої дружини ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та дружиною ОСОБА_4 , які виступають поручителями в кредитному договорі. Однак кредиторами в кредитних правовідносинах можуть бути банк або інша фінансова установа, а в даному випадку відбулася заміна кредитодавця з TOB «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», що здійснює фінансові послуги, на фізичну особу - ОСОБА_1 , яка не має права надавати фінансові послуги, що суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України, так як для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор-банк або інша фінансова установа.
       Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір № б/н від 30.05.2019 року про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 .
       Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною 30.05.2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 751.
       Цим же рішенням стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» в дохід держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.
       У задоволенні решти вимог позову відмовити.
       У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції помилився в оцінці договорів про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30 травня 2019 року, які є договорами купівлі-продажу (цесії) та застосовує вимоги без обґрунтування, як до договорів факторингу. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що в договорах про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорів забезпечення, договорів про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30 травня 2019 року по суті не має факторів та клієнтів, не надаються фінансові послуги. Вказує, що АТ «БМ-2018», ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та апелянт ОСОБА_1 не є факторами і клієнтами та не здійснюють фінансові послуги, в тому числі позивачу ОСОБА_2 . Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Великої Палати Верховного суду з цих питань викладені в постанові від 11.09.2018 року у справі №909/968/16. Не взяв до уваги (не визначив), що клієнт не отримував фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. Вважає, що оскаржувані договори про відступлення права вимоги установлюють зобов`язання нового кредитора щодо самостійного стягнення боргу за кредитним договором і не передбачають надання фінансових послуг під відступлення права грошової вимоги, а тому не є договором факторингу. Тому, на думку апелянта, позовні вимоги позивача не ґрунтуються на належних доказах, є безпідставними та надуманими, права та законні інтереси останнього не порушені.
       Крім того, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2019 року. Зокрема вважає, що судом першої інстанції безпідставно відкрито провадження у дані справі та не виконав вимогу ст.ст.13,15,16 ЦК України. Вказує, що позивач ОСОБА_2 не надав суду докази про те, які права та інтереси його порушені оскаржуваними договорами. Суд першої інстанції при відкритті провадження не взяв до уваги те, що позивач ОСОБА_2 в позовній заяві не зазначає про захист своїх прав та інтересів, який не суперечить закону або договору, тобто не виконує п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, не додержався вимог ст.ст.175,177 ЦПК України.
       Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
       Зазначена справа розглядалась судами неодноразово.
       Скасовуючи судові рішення у цій справі, Верховний суд у Постанові від 16.02.2022 року зазначив, що апеляційний суд усупереч вимог частини другої статті 353 ЦПК України та пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України дійшов помилкового висновку про те, що ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2019 року про відкриття провадження у цій справі не підлягає апеляційному оскарженню та підлягає поверненню особі, яка її подала. Без оцінки заперечень ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для відкриття провадження у цій справі апеляційний суд не повинен був переглядати в апеляційному порядку рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року.
       Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (ч.5 ст.411 ЦПК).
       У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
       Право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18)).
       Отже, оскарження в апеляційному порядку ухвал суду першої інстанції, які не входять до переліку ухвал, визначених статтею 353 ЦПК України, зокрема ухвал суду про відкриття провадження у справі, є можливим лише за умови одночасного оскарження такої ухвали з рішенням суду, яким вирішено спір по суті, або шляхом включення заперечень на вказану ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду.
       В даному випадку, обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині оскарження ухвали про відкриття провадження у справі, ОСОБА_1 вважала, що позивачем недотримано норми процесуального права щодо відповідності позову вимогам закону за формою і змістом, та суд не дав належної оцінки тій обставині, чи порушені права позивача оспорюваними ним угодами.
       Проте, такі доводи не заслуговують на увагу та не дають підстав вважати оскаржувану ухвалу незаконною.
       Так, порядок відкриття провадження у справі регулюється Главою 2 ЦПК.
       За змістом ч.1 ст.185, ч.1 ст.186, ч.1 ст.187 ЦПК питання про відповідність позову вимогам закону та наявність підстав для відкриття провадження у справі вирішує суддя (суд) першої інстанції.
       Крім того, вирішення питання про те, чи порушені права позивача, може мати місце лише під час розгляду справи по суті. Надавати оцінку обгрунтованості вимог позивача на стадії відкриття провадження у справі суперечить завданням цивільного судочинства.
       За наведених обставин підстав для скасування ухвали про відкриття провадження у справі немає.
З         матеріалів справи вбачається, що 01.02.2008 року між ТОВ «БМ Банк» та позивачем було укладено кредитний договір №2/7/010208, за умовами якого банк надав позивачу кредит на придбання нерухомості на вторинному ринку в сумі 330 000 дол. США строком до 31.01.2023 року зі сплатою 12% річних, що було збільшено до 14% річних за додатковою угодою № 1 від 05.11.2008 року до кредитного договору (т.1 а.с.88-90,143).
       З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, між позивачем та банком 01.02.2008 року укладено договір іпотеки №2/7/010208/S-1, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 , а також укладено договори поруки № 2/7/010208/S-2 від 01.02.2008 року з поручителем ОСОБА_3 , № 2/7/010208/S-3 від 01.02.2008 року з поручителем ОСОБА_4 та № 2/7/010208/S-4 від 01.02.2008 року з поручителем ОСОБА_8 (т.1 а.с.141,142,144, т.2 а.с.42).
       30.05.2019 року AT «БМ-2018», який є правонаступником ТОВ «БМ Банк», згідно договору № 30/05/2019 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» право вимоги за кредитним договором № 2/7/010208 від 01.02.2008 року та договорами забезпечення (т.1 а.с.100-102). І цього ж дня було складено акти приймання-передачі документації до зазначеного договору та прав вимоги (т.1 а.с.103,104).
       У п.п.2.1 договору сторони погодили, що відповідно до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору в порядку та строки, встановлені цим договором.
       Розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором станом на 30.05.2019 року становить 39312,96 дол. США, еквівалент по курсу НБУ (26,683376 грн.) становить 1 049 002,50 грн., що вказано в п.п.2.2 договору.
Підпунктом 4.1 сторони погодили ціну договору - 200000 грн.
       Також 30.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. було нотаріально посвідчено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним між АТ «БМ-2018» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», зареєстрований у реєстрі за №750 (т.1 а.с.105, 106).
       У подальшому того ж дня ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» відчужило права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення ОСОБА_1 згідно укладеного договору № б/н про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договорами кредитним договором та договорами забезпечення, а також згідно посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 30.05.2019 року договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 751 (т.1 а.с.108,109,112,113).
       У п.п.2.1 договору № б/н про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договорами кредитним договором та договорами забезпечення сторони обумовили, що відповідно до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором.
       Згідно п.2.2 зазначеного договору розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором, станом на 30.05.2019 року складає 39312,96 дол. США, еквівалент по курсу НБУ (26,683376 грн.) становить 1049002,50 грн.
       Пунктом 4.1 договору визначено ціна договору в розмірі 210000,00 грн.
       У день укладення цих договорів складено акти приймання-передачі документації до договорів та прав вимоги (т.1 а.с.103, 104,107,149-150).
       АТ «БМ-2018», ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 направили позивачу як боржнику в зобов`язанні повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, за іпотечним договором до нового кредитора від 31.05.2019 року та 07.06.2019 року (т.1 а.с.115-117).
       За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 та ст.514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
       Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах, до яких відносяться банк або інша фінансова установа, і такий перелік є вичерпним.
       Як передбачено п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року, фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
       Отже, фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги у зв`язку з тим, що вони надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
       Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(ч. 1 ст. 215 ЦК України).
       Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
       У постанові від 31.10.2018 року в справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.
       Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.11.2020 року в справі №638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) не знайшла підстав для відступу від зазначених висновків, а також сформулювала висновок, згідно якого, зокрема, з укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги.
       За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог по суті спору.
       Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
       Проте, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року та ухвалу цього ж суду від 21 листопада 2019 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

       Головуючий:                         Судді:

       Повний текст постанови складений 27.05.2022 року.