ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2022 року	Львів	Справа № 300/5071/21 пров. № А/857/6517/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду     від 15 березня 2022 року (головуючий суддя: Гундяк В.Д., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
ОСОБА_1 , 10.09.2021 звернувся з позовом до суду в якому, просив:
- визнати неправомірним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до страхового стажу періодів з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013 та відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту виникнення права на її призначення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу періодів з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту виникнення права на її призначення.
Обґрунтовує позов тим, що відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 2, на підставі записів у трудовій книжці періодів його роботи на території Російської Федерації в ТОВ «Максима», оскільки їх зарахування до страхового стажу з 01.04.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати внесків компетентними органами згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також у рішенні № 69 від 08.01.2021 про відмову в призначенні пенсії зазначено, що карта атестації робочого місця по умовам праці надано тільки за періоди з 01.01.2012 по 11.02.2012, з 29.03.2012 по 10.01.2013, однак у ній не зазначено, що посада має пільги для призначення пенсії за Списком № 2. Позивач вважає, що має право на пільгову пенсію, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, у зв`язку із чим, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду     від 15 березня 2022 року позов задоволено повністю. 
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на те, що відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом 1 цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 3-13 цього пункту, страхового стажу, зокрема, в період звернення з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Вказує, що згідно з поданими документами та даними системи персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача складає 24 роки 28 днів, у тому числі, 4 роки 6 місяців - пільговий стаж за Списком № 2. Таким чином, рішенням № 69 від 08.01.2021 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу роботи.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з метою призначення пенсії за віком по Списку № 2, 30.12.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії.
У результаті розгляду поданої позивачем заяви, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення № 69 від 08.01.2021 яким відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням про відмову в призначенні пенсії, з метою захисту свого права позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача страховий та пільговий стаж роботи відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому дії відповідача щодо відмови у призначенні такої пенсії є протиправними.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ    (далі - Закон № 1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за        списком № 1        та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за        списком № 2        виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього    Закону    мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за   списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до    статті 27 та з урахуванням норм    статті 28        цього Закону.
Згідно абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок (абз. 3 п. 2 ч. 2    ст. 114 Закону № 1058).
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого    абзацом першим    частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи (абз. 4 п. 2 ч. 2  ст. 114 Закону № 1058).
Отже, враховуючи вимоги вказаних норм, для призначення пенсії позивачу згідно        ст. 114 Закону № 1058-IV, необхідно досягнення певного віку, наявність загального стажу роботи та наявність стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за    списком № 2.
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2,   наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731, (далі Порядок № 383), затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Цей порядок регулює застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» ст. 13    та ст.   100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». (абз. 3 п. 1 цього Порядку).
Відповідно до п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу  зараховується весь період роботи на відповідних посадах  або  за  професіями  незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за  час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації  робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі Порядок № 442).
Крім цього, постановою Міністерства праці України № 41 від 01.09.1992 затверджено Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі Методичні рекомендації), які визначають організацію  роботи  по  проведенню атестації  робочих  місць,  оцінку  умов праці  та реалізацію прав трудящих  на  пільги  і  компенсації  залежно  від  шкідливих   та небезпечних виробничих факторів.
Згідно п. 2 Порядку № 442, основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем  і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні  умови  праці,  пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідно до п. 4 Порядку № 442 та п.п. 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
З системного аналізу вищезазначених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці, є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
Крім цього, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Непроведення, несвоєчасне, неналежне проведення атестації робочих місць    власником підприємств або уповноваженим ним органом, не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Суд апеляційної інстанції вважає, що непроведення, неналежне, несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, які суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує при виборі і застосуванні норм права до розглядуваних спірних правовідносин.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч. ч. 3, 4 Закону № 1788, пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
Так, відповідно до п. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі Пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. Розмір пенсії за Угодою обчислюють із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14  січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі        пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.
Аналогічні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 04.09.2018 у справі № 482/434/17, від 25.11.2019 у справі № 242/2088/17, від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до    ст. 48 Кодексу законів про працю,    ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого    Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637    (далі-Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а. с. 11-17, 66-72) позивач:
- з 04.01.1987 по 14.09.1987 - працював на посаді машиніст підіймача Долинського управління технологічного транспорту Виробничого об`єднання «Укрнєфть»;
- з 29.01.1988 по 25.04.1998 - працюва на посаді машиніста підіймача в Управлінні технологічного транспорту Нафтогазовидобувного управління «Сутормінськнєфть» Виробничого об`єднання «Ноябрськнєфтьгаз», з 24.12.1993 реорганізовано в акціонерне об`єднання відкритого типу «Ноябрсьнефтьгаз», а з 04.07.1996 переймановане у відкрите акціонерне об`єднання «Ноябрськнефтьзаз»;
- з 01.10.2003 по 21.10.2003 - на посаді машиніста підіймача Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз»;
- з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013 - на посаді машиніста підіймача ООО «Максима», район Крайньої Півночі, Республіка Комі.
Отже, проаналізувавши вищенаведені записи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах слід зарахувати спірні періоди його роботи.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що безспірним, згідно рішення № 69 від 08.01.2021, є загальний стаж - 24 роки 28 днів та 4 роки 6 місяців пільгового стажу, які самостійно визначені відповідачем.
Крім цього до загального страхового стажу зарахуванню підлягають спірні періоди з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 31.12.2011, з 20.03.2012 по 28.03.2012, з 11.01.2013 по 10.02.2013, що становлять 7 років 7 місяців 19 днів.
До пільгового стажу підлягають зарахуванню періоди роботи з 04.01.1987 по 02.06.1987, з 22.08.1992 по 25.04.1998, з 10.02.2000 по 31.12.2000, з 01.03.2002 по 31.12.2003, з 01.03.2004 по 25.04.2008, з 26.04.2008 по 25.04.2009, з 04.07.2009 по 26.02.2010, з 27.02.2010 по 04.05.2010, з 05.05.2010 по 04.02.2011, з 21.03.2011 по 11.02.2012, з 20.03.2012 по 10.02.2013, що становлять 17 років 4 місяці 8 днів.
За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки позивач    на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 досягнув 55-ти річного віку, у нього наявний пільговий стаж 21 рік 10 місяців 8 днів, загальний трудовий стаж 31 рік 8 місяців 17 днів, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 69 від 08.01.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № є безпідставним. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту 2 частини 2    статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому для ефективного захисту порушених прав позивача необхідно призначити таку пенсію.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що у апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки рішенням № 69 відмовлено у призначенні пенсії - 08.01.2021, а ОСОБА_1 звернувся з цим позовом, через поштове відділення зв`язку, лише 10.09.2021, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не подано доказів того, коли рішення № 69 від 08.01.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, направлено позивачу та отримано ним.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області докази направлення ОСОБА_1 рішення № 69 від 08.01.2021 про відмову в призначенні пенсії та його отримання, а витребувані докази зобов`язано направити на електронну адресу Восьмого апеляційного адміністративному суду (inbox@8aa.court.gov.ua) до 12 серпня 2022 року.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що вказана ухвала пенсійним органом не виконана.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з метою призначення пенсії за віком по Списку № 2, 30.12.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, що підтверджує відповідна заява позивача, яка отримана пенсійним органом цією датою, про що свідчить підпис уповноваженої особи відділу обслуговування громадян - О. Яциняк та заступника начальника відділу - Н. Ліцман.
Листом від 30.03.2021 № 0900-0202-8/11287, на адвокатський запит Т. Кобилинець, відповідачем повідомлено, що заява ОСОБА_1 відсутня в органах Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
У подальшому, на повторний адвокатський запит Т. Кобилинець, відповідачем, листом від 04.08.2021 № 0900-0202-8/28281, надіслано копії документів щодо призначення пенсії ОСОБА_1 , зокрема, рішення № 69 від 08.01.2021 про відмову в призначенні пенсії.
Отже, оскільки, позивач дізнався про рішення № 69 від 08.01.2021 про відмову в призначенні йому пенсії з листа пенсійного органу від 04.08.2021 № 0900-0202-8/28281, а звернувся з позовом, через засоби поштового зв`язку - 10.09.2021, а тому на думку суду апеляційної інстанції, шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, ОСОБА_1 не пропущено.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним покликання апелянта на пропуск строку звернення позивача до суду.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -
постановив:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду     від 15 березня 2022 року у справі № 300/5071/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш