Постанова
Іменем України
                                                                                       
23 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 2/1522/10820/11
провадження № 61-17248св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , Одеська міська рада, 
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року в складі колегії суддів Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Історія справи
 
У серпні 2011 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про визнання права користування нежитловим приміщенням.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2011 року відкрито провадження у справі під № 2-1522/10249/11.
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2011 року роз`єднано позовні вимоги в різні самостійні провадження з присвоєнням нових номерів.
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2011 року відкрито провадження у справі № 2/1522/10820/11 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-франківський» про визнання права користування нежилим приміщенням.
 
У подальшому позивачка змінила предмет позовних вимог, а також замість КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-франківський» зазначила відповідачем Одеську міську раду.
 
Позовна заява з урахуванням уточнень мотивована тим, що позивачка проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , останні двадцять років знаходилось у непридатному для експлуатації стані. Вказувала, що за власні кошти зробила суттєві роботи по його приведенню у придатний для експлуатації стан, що полягає у відновленні однієї зі стін приміщення, вивезенні будівельного та іншого сміття, заміні підлоги, перекриттів та комунікацій, встановленні вікон і дверей. Зазначала, що загальний стан будівлі, в якій знаходиться вищевказане приміщення, значно поліпшився з урахуванням проведених нею робіт, усі капітальні роботи проведені з додержанням будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а нежиле приміщення стало придатним для подальшої експлуатації.
 
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_2 , загальною площею 230 м?.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанції
 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року у складі судді Свяченої Ю. Б. позов задоволено: визнано за ОСОБА_1 право власності на нежиле підвальне приміщення загальною площею 230 м?, що розташоване у АДРЕСА_2 .
 
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок проведених позивачкою робіт загальний стан будівлі, в якій знаходиться спірне приміщення, значно поліпшився, що підтверджено актом обстеження комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-франківський» від 23 червня 2011 року. Суд указав, що допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення, якими позивачка добросовісно, відкрито і безперервно володіє, не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку й вступу до нього, а тому суд уважав за доцільне задовольнити позов на підставі статей 331, 344, 392 ЦК України.
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року у задоволенні заяви заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року відмовлено.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2013 року заяву Одеської міської ради задоволено; поновлено Одеській міській раді строк на апеляційне оскарження заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради.
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог не надала доказів проведення реконструкції спірного нежитлового приміщення відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. 
 
Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу  ОСОБА_10 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що на час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 вже не була власником вказаного нерухомого майна. Співвласниками майна на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2013 року були ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , проте їх не було залучено до участі у розгляді справи в порядку процесуального правонаступництва.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року залучено до участі в справі ОСОБА_2 як правонаступника позивача та останнього власника спірного нежитлового приміщення.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження відмовлено. 
 
Ухвала мотивована тим, що, скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року, суд касаційної інстанції не прийняв доводи касаційної скарги про безпідставне поновлення Одеській міській раді строку на апеляційне оскарження та не направив справу на новий апеляційний розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірне нежитлове приміщення було реконструйовано без належним чином затвердженого проєкту та без отримання належним чином оформленого дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції, а об`єкт не був прийнятий до експлуатації у порядку, затвердженому чинним законодавством. Суд також указав, що позивачка не надала до суду жодних доказів того, що спірне приміщення знаходилось у непридатному для експлуатації стану. Колегія суддів указала, що ОСОБА_1 не створювала спірне підвальне приміщення, тому що останнє є складовою частиною багатоквартирного дев`ятиповерхового будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим суд першої інстанції безпідставно послався на статтю 331 ЦК України. Апеляційний суд також звернув увагу на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представника Одеської міської ради, яка не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року та просив їх скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження для вирішення питання про закриття апеляційного провадження.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради з порушенням вимог пункту 3 частини третьої статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги), якою було встановлено річний присічний строк на оскарження рішення суду першої інстанції для органів державної влади та місцевого самоврядування.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в справі.
 
Межі та підстави касаційного перегляду 
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 16 грудня 2021 року зазначено, що заявник оскаржує судове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, вказуючи що апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 2-833/10, від 04 березня 2020 року в справі № 465/11748/13-ц, від 04 травня 2020 року в справі № 2-846/2011, від 26 серпня 2020 року в справі № 552/5277/16-ц, від 23 вересня 2020 року в справі № 333/1020/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 2-1678/05.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що позивачка була власником квартири АДРЕСА_1 . Спірне приміщення знаходиться в цьому ж будинку.
 
Відповідно до акту обстеження ЖКС «Порто-Франківський» від 23 червня 2011 року завдяки проведеним позивачкою роботам загальний стан будівлі, в якій знаходиться спірне приміщення, значно поліпшився.
 
На момент розгляду справи судом апеляційної інстанції право власності на спірне приміщення зареєстровано за ОСОБА_2 .
 
Позиція Верховного Суду
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 758/1934/21 (провадження № 61-16485св21) зроблено висновок, що: «згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. […] Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року)».
 
Колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що на момент подання Одеською міською радою (липень 2013 року) пункт 3 частини третьої статті 297 ЦПК України було викладено в наступній редакції: незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний  суд  відмовляє  у  відкритті  апеляційного провадження  у  разі,  якщо  апеляційна  скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого  самоврядування  подана  після спливу  одного  року  з  моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.
 
Визначений для органу місцевого самоврядування в указаній нормі права річний строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому суд у цьому випадку позбавлений можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
У справі, що переглядається, Одеська міська рада в липні 2013 року звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року, яке ухвалено судом у порядку заочного розгляду справи.
 
Процесуальним законом як у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, так і в редакції, чинній на момент подання Одеською міською радою апеляційної скарги, встановлено спеціальний порядок оскарження заочного рішення суду відповідачем.
 
Згідно з частиною першою статті 228 ЦПК України в зазначених редакціях заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
 
Відповідно до частини четвертої статті 231 ЦПК України в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення  заочне  рішення  може  бути  оскаржене  в  загальному порядку,  встановленому  цим  Кодексом.  У  цьому  разі  строк  на апеляційне  оскарження  рішення  починає  відраховуватися  з  дати постановлення  ухвали  про  залишення  заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
 
Тобто, строк на апеляційне оскарження заочного рішення місцевого суду (у тому числі річний строк, установлений в пункті 3 частини третьої статті 297 ЦПК України) розпочинає свій відлік після постановлення ухвали про залишення  заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
 
Оскільки в справі, що переглядається, ухвала Приморського районного суду м. Одеси про відмову в задоволенні заяви відповідача щодо перегляду заочного рішення постановлена 23 квітня 2013 року, а з апеляційною скаргою Одеська міська рада звернулася в липні 2013 року, то у апеляційного суду не було підстав для закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини третьої статті 297 ЦПК України.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 не пов`язує незаконність оскаржених ним судових рішень з безпідставністю відмови в задоволенні позову, посилаючись виключно на порушення судом норм процесуального права та необхідність закриття апеляційного провадження в зв`язку з поданням Одеською міською радою апеляційної скарги після спливу одного року з моменту проголошення рішення суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги з урахуванням меж касаційного оскарження дають підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін як ухвалені з дотриманням норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
                                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                                                     М. М. Русинчук